ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/1636/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Литвина П. В.,

Комунального підприємства «Фрунзенське ЖКП» - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019

(у складі колегії суддів: Березкіна О. В. (головуючий), Антонік С. Г., Дармін М. О.)

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 про виправлення описки (суддя Кеся Н. Б.)

у справі № 904/1636/19

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Фрунзенське ЖКП»

про стягнення коштів у розмірі 1 071 202,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Фрунзенське ЖКП» (далі - відповідач, КП «Фрунзенське ЖКП») про стягнення 1 071 202,91 грн, з яких 692 820,50 грн основного боргу, 109 196,58 грн пені, 54 079,86 грн 3 % річних та 215 105,97 грн інфляційних втрат.

Позовну заяву обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3 у частині повного та своєчасного розрахунку за фактично переданий природний газ у період з листопада 2016 року по січень 2017 року.

У суді першої інстанції відповідач у відзиві від 10.05.2019 на позовну заяву заявив клопотання про зменшення розміру пені до 10 %.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 про виправлення описки), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 692 820,50 грн основного боргу, 54 598,29 грн пені, 54 079,86 грн 3 % річних, 215 105,97 грн інфляційних втрат, 16 068,04 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню через неналежне виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3.

Разом з цим суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10 % та зменшив розмір належної до стягнення пені на 50%, враховуючи обставини, які вказують на відсутність вини відповідача у певній мірі у несвоєчасному виконанні ним взятих на себе зобов`язань та вжиття ним заходів щодо виконання зобов`язання за договором та зважаючи на соціальну значущість відповідача як комунального підприємства, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо зменшення розміру належної до стягнення з відповідача пені на 50 %, у жовтні 2019 року НАК «Нафтогаз України» через суд апеляційної інстанції подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 у частині відмови у стягненні 54 598,29 грн пені та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%, врахувавши лише інтереси відповідача та не надавши оцінки доводам позивача.

Суди при зменшенні розміру пені на 50 % не врахували те, що несвоєчасність оплати контрагентами послуг з постачання природного газу перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків та погіршує його фінансове становище; не дослідили майновий стан позивача; дійшли необґрунтованих висновків про існування виняткових обставин для застосування ст. 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

У судове засідання 11.12.2019 відповідач свого представника не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не їх обов`язком, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні 11.12.2019 доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.10.2016 між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Фрунзенське ЖКП» (споживач) укладено договір постачання природного газу № 4850/1617-БО-3 (далі - договір від 31.10.2016 №4850/1617-БО-3), відповідно до пп. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 2.1 договору від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3 постачальник передає споживачеві з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 393,5 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: жовтень 2016 р. - 24,5 тис. куб. м.; листопад 2016 р. - 57,9 тис. куб. м.; грудень 2016 р. - 79,3 тис. куб. м.; січень 2017 р. - 88,2 тис. куб. м.; лютий 2017 р. - 77,7 тис. куб. м.; березень 2017 р. - 65,9 тис. куб. м.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу з 01.10.2016 становить 7 099,20 грн (з ПДВ) за 1000 куб. м. природного газу (п. 5.2 договору від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3).

У п. 6.1 договору від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3 сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 8.2 договору від 31.10.2016 №4850/1617-БО-3).

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 договору від 31.10.2016 №4850/1617-БО-3).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3).

Уклавши 31.10.2016 додаткову угоду № 1 (яка набрала чинності з моменту підписання і діє з 01.11.2016), 22.11.2016 додатку угоду № 2 (яка набрала чинності з моменту підписання і діє з 01.12.2016), 30.12.2016 додаткову угоду №3 (яка набрала чинності з моменту підписання і поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 23.12.2016), сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м. газу з 01.11.2016 становитиме 8 182,80 грн (з ПДВ), з 01.12.2016 - 8 577,60 грн (з ПДВ), з 23.12.2016 - 5930,40 грн (з ПДВ).

Судами попередніх інстанцій встановлено і те, що у період з листопада 2016 року по січень 2017 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1 741 777,50 грн (з ПДВ), що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач свої зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманого природного газу виконав частково у розмірі 1 048 957,00 грн, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 692 820,50 грн основного боргу.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов п. 6.1 договору від 31.10.2016 № 4850/1617-БО-3 щодо здійснення розрахунків за одержаний природний газ у встановлений договором строк, звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 692 820,50 грн основного боргу, 109 196,58 грн пені, 54079,86 грн 3 % річних та 215 105,97 грн інфляційних втрат.

Суд першої інстанції рішенням від 01.08.2019 позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 692 820,50 грн основного боргу, 54 598,29 грн пені, 54 079,86 грн 3 % річних, 215 105,97 грн інфляційних втрат. Водночас суд першої інстанції частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10 % та зменшив розмір належної до стягнення пені на 50 %.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції у своїй постанові від 09.10.2019.

У касаційній скарзі позивач оскаржує постанову суду апеляційної інстанції від 09.10.2019 та рішення суду першої інстанції від 01.08.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 54 598,29 грн, посилаючись на неправомірність зменшення судами розміру пені на 50 %, тому предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в цій частині.

Переглянувши оскаржувані судові рішення у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскаржуваних судових рішень в межах доводів касаційної скарги, Касаційний господарський суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Звертаючись з клопотанням про застосування ч. 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які надають суду право зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі; вказав на те, що діяльність Голови Широківської РДА перешкоджала своєчасному стягненню боргів з боржників (бюджетних установ) відповідача, у зв`язку з чим останній неодноразово звертався до правоохоронних органів, що свідчить про відсутність його вини в певній мірі у несвоєчасному виконанні ним взятих на себе зобов`язань; просив врахувати соціальну значущість відповідача як комунального підприємства, яке надає послуги з теплопостачання.

Позивач заперечував проти зменшення розміру нарахованої пені у повному обсязі, просив також врахувати його майновий стан та соціальний статус; вказав, що зменшення розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу надалі порушувати договірні умови.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу приписів ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ГПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні питання щодо зменшення розміру пені судом першої інстанції на підставі наданих відповідачем доказів встановлено, що КП «Фрунзенське ЖКП» перебуває у скрутному матеріальному становищі, має значну кредиторську та дебіторську заборгованість (через заборгованість бюджетних установ за послуги теплопостачання), що підтверджується звітом про фінансовий стан та фінансові результати за 2018 рік та перший квартал 2019 року, а також довідкою про стан дебіторської та кредиторської заборгованості відповідача; діяльність Голови Широківської РДА перешкоджала своєчасному стягненню боргів з боржників (бюджетних установ) відповідача, у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до правоохоронних органів; з метою уникнення збільшення заборгованості перед позивачем за зверненням відповідача Виконком Широківської селищної ради прийняв рішення від 25.05.2017 № 67 про припинення надання відповідачем послуг з теплопостачання.

Враховуючи вказані вище обставини, які вказують на відсутність вини відповідача в певній мірі у несвоєчасному виконанні ним взятих на себе зобов`язань та вжиття ним усіх можливих заходів щодо їх виконання, з огляду на те, що відповідач є комунальним підприємством, господарська діяльність якого має соціальне значення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %, тобто до 54 598,29 грн.

Із таким висновком суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції, зазначивши, що наданий позивачем консолідований проміжний звіт про фінансовий стан на 30.09.2018 не свідчить про тяжкий фінансовий стан позивача або вплив прийнятого судом рішення про зменшення розміру пені на такий стан позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам позивача про платоспроможність відповідача та вказав, що наявність у відповідача прибутку у 2018 році не свідчить про неможливість зменшення пені з огляду на існування як дебіторської так і кредиторської заборгованості відповідача.

Вказані судами обставини підтверджуються матеріалами справи, а докази зазначених обставин були досліджені судами під час вирішення спору.

З огляду на викладене вище, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України виняткових підстав для зменшення суми належної до стягнення з відповідача пені на 50 %, тобто до 54 598,29 грн.

Доводи касаційної скарги про необґрунтованість висновку судів про можливість зменшення пені на 50 % не приймаються до уваги, оскільки у даному конкретному випадку при вирішенні питання зменшення пені суди дослідили фінансові звіти відповідача та встановили наявність кредиторської та дебіторської заборгованості, дослідили консолідований проміжний звіт про фінансовий стан позивача, а також врахували: ступінь вини відповідача у несвоєчасному виконанні ним взятих на себе зобов`язань та вжиття ним усіх можливих заходів щодо їх виконання; статус відповідача, який є комунальним підприємством, господарська діяльність якого має соціальне значення; ту обставину, що прострочення оплати по договору спричинено, у тому числі, несвоєчасними розрахунками кінцевих споживачів - бюджетних організацій (установ) за вироблену відповідачем теплову енергію та наявність у них дебіторської заборгованості у розмірі 436 904,60 грн (станом на 01.05.2019).

З огляду на викладене Верховний Суд не приймає до уваги посилання НАК «Нафтогаз України» в касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій ст. 233 ГК України, оскільки суди за наслідками оцінки за внутрішнім переконанням встановлених обставин справи в сукупності визначили, що даний випадок є винятковим та є підставою для зменшення пені. Переоцінка цих обставин не входить до компетенції Верховного Суду, як суду права, в силу положень ст. 300 ГПК України.

Аргументи касаційної скарги НАК «Нафтогаз України» про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду, оскільки усі доводи відповідача та заперечення позивача були предметом дослідження як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відтак наведені вище доводи касаційної скарги загалом не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

В силу приписів ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги НАК «Нафтогаз України» про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень щодо зменшення розміру пені не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, вважає, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 (з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 про виправлення описки) прийняті з додержанням норм процесуального та матеріального права, а відтак підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2019 з урахуванням ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2019 про виправлення описки у справі № 904/1636/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий