ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

про зміну способу виконання рішення

"26" грудня 2019 р.Справа № 922/1596/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши матеріали справи

за позовом Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС", м.Харків
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Слобожанщина", м.Харків , 2. Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", м.Полтава
про визнання права власності
Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.07.2019 року по справі №922/1596/19 позов задоволено повністю.

Визнано право власності за Українсько-Американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" (; адреса: 61058, місто Харків, вул. Іванівська, будинок 1, к. 501) на кукурудзу З класу в кількості 170.00 тон, яка знаходиться на зберіганні Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (; адреса: 36022, місто Полтава, вул. Небесної Сотні, б.69) за Договором складського зберігання зерна № 25/17-хб від 20 липня 2017 року.

Зобов`язано Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (; адреса: 36022, місто Полтава, вул.Небесної Сотні, б.69) повернути Українсько-Американському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" (; адреса: 61058, Харківська обл., місто Харків, вул.Іванівська, будинок 1, к.501) кукурудзу 3 класу в кількості 170,00 тон.

Стягнуто з державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (; адреса: 36022, місто Полтава, вул. Небесної Сотні, б.69) на користь Українсько-Американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" (; адреса: 61058, місто Харків, вул. Іванівська, будинок 1, к. 501) 12860,50 грн. судового збору.

30.08.2019 року вищезазначене рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим, судом видано відповідні накази.

18.12.2019 року стягувач надав до суду заяву (вх.№30860) про зміну способу виконання вищезазначеного рішення шляхом стягнення з боржника вартості кукурудзи 3 класу в кількості 170,00 тон у сумі 729300,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2019 року прийнято заяву про зміну способу виконання рішення до розгляду та призначено судове засідання на 26.12.2019 року.

Представники сторін в судове засідання 18.12.2019 року не з`явились, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема телефонограмами та наданими учасниками справи відзивами та заявами.

23.12.2019 року через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача-2 (боржника) (вх.№31359), в якому зазначено про відсутність зерна для виконання рішення по цій справі, що підтверджується випискою з книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (Форма №36), копією акта державного виконавця від 16.12.2019 року.

24.12.2019 року через канцелярію суду надійшла відповідь на заяву від відповідача-1 (вх.№31469), в якій він не заперечує проти задоволення заяви про зміну способу виконання рішення.

26.12.2019 року через канцелярію суду надійшла заява відповідача-1 (вх.№31553) про розгляд заяви за відсутності його представника.

26.12.2019 року через канцелярію суду надійшла заява стягувача (заявника) (вх.№31565) про розгляд заяви за відсутності його представника.

Суд дослідив та долучив до матеріалів справи всі надані документи.

Розглянувши заяву стягувача про зміну порядку та способу виконання рішення суду у справі № 922/1596/19, суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, з таких підстав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 31.07.2019 року у справі №922/1596/19 визнано право власності за УАСГІ ТОВ «КАІС» (код 20023279) на кукурудзу 3 класу в кількості 170.00 тонн, яка знаходиться на зберіганні Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (код 00952166) за договором складського зберігання зерна №25/1 7-хб від 20.07.2017 року; зобов`язано ДП «Полтавський КХП» (код 00952166) повернути УАСГІ ТОВ «КАІС» (код 20023279) кукурудзу З класу в кількості 170,00 тон.

30.08.2019 року у справі №922/1596/19 господарським судом Харківської області видано наказ на примусове виконання рішення, який 22.11.2019 року УАСПІ ТОВ «КАІС» пред`явлено до виконання разом з заявою №392 від 20.11.2019 року до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Г`ТУЮ у Полтавській області.

Постановою Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 25.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60700844 з виконання наказу №922/1596/19, виданого 30.08.2019 року Господарським судом Харківської області про зобов`язання Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (код 00952166) повернути УАСПІ ТОВ «КАІС» (код 20023279) кукурудзу 3 класу в кількості 170 тон.

Постанову від 25.11.2019 року направлено сторонам виконавчого провадження разом з супровідним листом Подільського відділу державної виконавчої служби міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області №34336 від 25.11.2019 року «Про відкриття виконавчого провадження».

Постановою заступника начальника ГТУЮ з питань ДВС - начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області виконавче провадження передано на виконання до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Постановою від 02.12.2019 року про прийняття виконавчого провадження старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Ніколенком С.В. прийнято виконавче провадження №60700844 з примусового виконання наказу №922/1596/19, виданого 30.08.2019 року.

УАСП TOB «КАІС» звернулося до ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області з запитами від 10.12.2019 року №405 (вх.11.12.2019), від 11.12.2019 року №10/12 (вх.№11.12.2019) про хід ВП №60700844, на які отримано наступну інформацію:

16.12.2019 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області Ніколенком С.В. складено акт державного виконавця у ВП №60700844 про відсутність можливості виконати рішення господарського суду Харківської області на підставі наказу, виданого 30.08.2019 року у справі №922/1596/19, у зв`язку з відсутністю у боржника (ДП «Полтавський КХП») зерна, яке підлягає поверненню стягувачу, а саме кукурудзи 3 класу в кількості 170,00 тонн.

Постановою від 17.12.2019 року у ВП №60700844 про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем на підставі п.6 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу наказ №922/1596/19, виданий 30.08.2019 року про зобов`язання ДП «Полтавський КХП» повернути УАСП TOB «КАІС» кукурудзу 3 класу в кількості 170 тонн.

Таким чином, Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (код 00952166) зобов`язано на підставі рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили, повернути УАСП ТОВ «КАІС» (код 20023279) кукурудзу 3 класу в кількості 170 тонн, але рішення суду не виконано ні в добровільному, ні в примусовому порядку, у зв`язку з тим, що виконання рішення встановленим господарським судом способом є неможливим через відсутність у боржника (ДП «Полтавський КХП») кукурудзи 3 класу в кількості 170 тонн в натурі, що підтверджує наявність обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у даній справі в частині зобов`язання боржника повернути кукурудзу 3 класу в кількості 170 тонн, що є підставою для зміни згідно з ст.331 ГПК України способу виконання рішення в цій частині з майнової форми на грошову (сплату грошових коштів боржником на користь стягувача в сумі вартості відсутнього присудженого майна).

Вартість присудженої кукурудзи 3 класу в кількості 170 тонн складає 729300,00грн., що підтверджується матеріалами даної справи, зокрема видатковою накладною від 14.03.2019 року №РН-0000012 щодо її придбання позивачем (стягувачем), яка свідчить про поставку 170 тонн кукурудзи відповідачем-1 позивачу. Дані обставини встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 31.07.2019 року у даній справі №922/1596/19, яке набрало законної сили.

В обґрунтування необхідності у зміні способу виконання рішення суду заявник вказує, що постановою державного виконавця на виконання судового наказу господарського суду у даній справі відкрито виконавче провадження, зобов`язано боржника виконати рішення суду, станом на дату подання даної заяви судове рішення не виконано; виконання судового рішення є неможливим через те, що зернові культури, які має повернути боржник, станом на дату подання заяви відсутні на зернових складах боржника.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по справі, акта державного виконавця про неможливість майнової форми виконання рішення суду, а також у зв`язку з цим постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, роздруківка з автоматизованої системи виконавчого провадження з інформацією про виконавчі дії у даному виконавчому провадженні станом на 18.12.2019 року надані в якості доказів до суду.

Відсутність зерна для виконання рішення по цій справі підтверджується боржником (відповідачем-2) у відзиві на заяву, випискою з книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів (Форма №36), копією акта державного виконавця від 16.12.2019 року.

Судом встановлено, що зазначена у заяві ціна кукурудзи 3 класу відповідає ринковій вартості.

У силу ст.124 Конституції України та ст.ст.18, 326 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні положення містить ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ч.1 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст.331 ГПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Разом з тим, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею. 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання то зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №713/1062/17 та постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі № 6-1829цс15.

В п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року №9 вказано, що підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, суд виходить з того, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012): невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі Торнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19.03.1997 року, п.40, Reports of Judgine№ts a№d Decisio№s 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 р. у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" п.40, заява №6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст.6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. А." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Окрім того, вирішуючи справу "Шмалько проти України" Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004 року дійшов наступного висновку: "Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року №11 -рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, законодавцем передбачено право суду за заявою відповідної особи змінити спосіб виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням. Метою такої зміни способу виконання судового рішення є задоволення вимог стягувача за рішенням, яке набрало законної сили.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Суд зазначає, що підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Наданими до заяви доказами стягувач довів суду, що виконання рішення суду у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням, є неможливим.

Враховуючи зазначене, а також те, що зміна способу виконання рішення у даному випадку не змінює рішення суду по суті, та відповідно, не є наслідком зміни обраного позивачем при зверненні з позовом до суду способу захисту, передбаченого статтею 16 Цивільного кодексу України, заява стягувача про зміну способу виконання рішення підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 232-234, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Українсько-американського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС" (вх.№30860 від 18.12.2019 року) про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Харківської області від 31.07.2019 року по справі №922/1596/19 задовольнити.

2. Змінити спосіб виконання рішення господарського суду Харківської області від 31.07.2019 року по справі №922/1596/19

з: «Зобов`язати Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (; адреса: 36022, місто Полтава, вул.Небесної Сотні, б.69) повернути Українсько-Американському спільному підприємству у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" (; адреса: 61058, Харківська обл., місто Харків, вул.Іванівська, будинок 1, к.501) кукурудзу 3 класу в кількості 170,00 тон.»

на: «Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (; адреса: 36022, місто Полтава, вул.Небесної Сотні, б.69) на користь Українсько-Американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс" (; адреса: 61058, Харківська обл., місто Харків, вул.Іванівська, будинок 1, к.501) грошові кошти в сумі 729300,00 грн.".

3. Стягувачем за цією ухвалою є: Українсько-Американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» (; адреса: 61058, Харківська обл., місто Харків, вул.Іванівська, будинок 1, к.501).

Боржником за цією ухвалою є: Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (; адреса: 36022, місто Полтава, вул.Небесної Сотні, б.69).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання до 27.12.2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 27.12.2019 року.

Суддя К.В. Аріт