ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2045/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБогатиря К.В. Бєляновського В.В., Мишкіної М.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення господарського суду Одеської області
від16.09.2019 (суддя суду першої інстанції: В.С. Петров; час і місце винесення рішення: 16.09.2019 об 11:02, м. Одеса, пр. Шевченка, 29; Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 404)
у справі за позовом до відповідача про№ 916/2045/19 Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» стягнення 57745,69 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» про стягнення 57745,69 грн., у т.ч.: пені за прострочку оплати за поставлений природний газ 34390,22 грн., 3% річних за прострочку оплати за поставлений природний газ 5524,82 грн., інфляційних втрат 17830,65 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу № 3723/1617-ТЕ-23 від 26.08.2016 р. щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» про стягнення 57745,69 грн. задоволено частково; стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» (65058, м. Одеса, вул. Довженка, буд. 4, 4-А; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) пеню в сумі 3439/три тисячі чотириста тридцять дев`ять/грн. 02 коп., 3% річних в сумі 5524/п`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири/грн. 82 коп., інфляційні втрати в сумі 17655/сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять/грн. 69 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1915/одна тисяча дев`ятсот п`ятнадцять/грн. 18 коп.; в задоволенні решти частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» відмовлено.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що 26.08.2016 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та ОСББ «Довженка, 4,4-А» (споживач) укладено договір № 3723/1617-ТЕ-23 постачання природного газу.

Судом першої інстанції з`ясовано, що на виконання умов договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно було поставлено, а ОСББ «Довженка, 4,4-А» прийнято природного газу на загальну суму 1 147 348,55 грн. згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 127 610,35 грн., від 30.11.2016 на суму 212 936,94 грн., від 31.12.2016 на суму 266 529,97 грн., від 31.01.2017 на суму 303 517,87 грн., від 28.02.2017 на суму 233 384,96 грн., від 31.08.2017 на суму 1 316,54 грн., від 30.09.2017 на суму 2 051,92 грн.

За ствердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідачем протягом періоду поставки несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, що не спростовано останнім в ході розгляду справи. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати природного газу, поставленого в листопаді 2016 року - березні 2017 року, позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано пеню в загальному розмірі 34390,22 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в загальному розмірі 5524,82 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17830,65 грн., які заявлені до стягнення.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений природний газ в розмірі 34390,22 грн., судом першої інстанції здійснено власний розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума пені є меншою, ніж розрахована судом. З огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягає сума пені по зобов`язанням з жовтня 2016 по лютий 2017 у заявленому позивачем розмірі 34390,22 грн.

Відповідач у відзиві на позов від 02.09.2019 (вх. № 17483/19) просить суд зменшити нараховані суми пені, посилаючись на те, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема те, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є неприбутковою організацією, яка використовує отриманий газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (мешканцям багатоквартирного будинку, що перебуває у ОСББ на балансі) та здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію, а також просить врахувати специфіку діяльності підприємства відповідача, ступінь виконання боржником зобов`язань за договором, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення та врахувати майнові інтереси обох сторін.

З урахуванням наведених відповідачем обставин, суд дійшов висновку зменшити нараховану суму пені до 10% від розрахованої позивачем та стягнути пеню за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 3 439,02грн. (34 390,22 грн. х 10%).

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в розмірі 5 524,82 грн., судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювались. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в сумі 5524,82 грн.

Також в рішенні суду першої інстанції зазначено, що судом здійснено самостійний перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вказаних у розрахунку позивача періодів прострочення та суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, та встановлено, що загальний розмір інфляційних збитків у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за договором № 3723/1617-ТЕ-23 по зобов`язанням за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року та за лютий 2017 року складає 17655,69 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції зазначив, що загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 26619,53 грн. (3439,02 грн. пені + 5524,82 грн. 3% річних + 17655,69 грн. інфляційних втрат).

Ухвалою Господарського суду від 25.09.2019 внесено виправлення в рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2019 р. у справі № 916/2045/19 при зазначенні найменування позивача, вказавши у резолютивній частині вказаного рішення суду замість «Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» вірне найменування: «Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» у відповідних відмінках.

24.10.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 року у справі № 916/2045/19, в якій апелянт просить рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 у справі № 916/2045/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 174,96грн. та пені в розмірі 30 951,20грн. скасувати; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 174,96грн. та пені в розмірі 30 951,20грн. у стягненні яких було відмовлено, - задовольнити.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на порушення норм матеріального права, зокрема ст. 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, зокрема , ст.ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Апелянт зазначає, що важливим елементом настання умови для зменшення розміру неустойки в порядку ст. 233 ГК України є саме заявлення до стягнення збитків, однак в даній справі збитки не було заявлено, а тому не можливо встановити співрозмірність неустойки в порівнянні до збитків, в наслідок чого неможливе застосування даної статті про зменшення неустойки.

Апелянт наголошує, що зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема несвоєчасна сплата основного боргу з жовтня 2016 року та не надання належних та допустимих доказів поважності порушення умов договору, то підстави для відмови в стягненні пені відсутні.

Також апелянт зазначає, що зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові втрати та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції здійснено перерахунок інфляційних втрат з урахуванням думки суду, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про неправильність та необгрунтованість вказаного розрахунку інфляційних втрат та визначено, що інфляційні втрати в розмірі 17 655,69грн. підлягають стягненню з відповідача. Такий висновок суду не підкріплений нормативно-правовою базою та спростовується правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.12.2018 року по справі № 913/63/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/2045/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 року; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 року у справі № 916/2045/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.11.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 15.11.2019 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попередити учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду.

15.11.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 29.10.2019 про відкриття апеляційного провадження Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» отримало 04.11.2019, а Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4,4-А» отримало 11.11.2019.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Як вбачається з оскарженого рішення суду першої інстанції, 26.08.2016 р. між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та ОСББ Довженка, 4,4-А (споживач) укладено договір № 3723/1617-ТЕ-23 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на миту територію України).

В п. 2.1 договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 262,00 тис. куб.м, у тому числі за місяцями (тис. куб.м): у жовтні 2016 року 31,00; у листопаді 2016 року 35,00; у грудні 2016 року 50,00; у січні 2017 року 58,00; у лютому 2017 року 46,00; у березні 2017 року 42,00.

Згідно п. 2.2 договору обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг) повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п. 1.2 цього договору.

За умовами п. 3.1 договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживачі несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Положеннями п. 3.4. договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.5 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Згідно п. 3.6 договору постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Пунктом 3.7 договору встановлено, що у разі неподання або несвоєчасного подання споживачем постачальнику акта приймання-передачі природного газу такі дії (бездіяльність) вважаються односторонньою відмовою споживача від постачання природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період, при цьому:

1) споживач визнає, що порушення ним пункту 3.5 цього договору сторони вважають односторонньою відмовою споживача від постачання природного газу за цим договором у відповідному розрахунковому періоді;

2) споживач не має права заперечувати проти непостачання постачальником природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період у разі порушення ним пункту 3.5 цього договору;

3) споживач не заперечує та визнає, що порушення ним пункту 3.5 цього договору може бути причиною виникнення у постачальника негативного небалансу, витрати на врегулювання якого (послуги з балансування) споживач зобов`язаний оплатити постачальнику в порядку, визначеному цим договором.

В п. 4.1 договору визначено, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2493.

Відповідно до п. 5.1 договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

У відповідності до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Всього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Згідно п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі, коли на позивача поширюється дія статті 19-1 Закону України Про теплопостачання;

2) у будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України Про теплопостачання в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно, з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата, за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 6.3 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума боргу.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.

В підпункті 6 п. 7.2 договору передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної обліковій ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми, оплат, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Відповідно до п. 8.6 договору збитки, завдані одній із сторін договору внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.

У відповідності до п.п. 10.1, 10.2 договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. Будь-яка із сторін має право ініціювати їх проведення. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

В п. 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

За умовами п. 12.1 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

При цьому, 23 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Довженка, 4,4-А (споживач) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 3723/1617-ТЕ-23 від 26.08.2016 р.

Також 31 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Довженка, 4,4-А (споживач) укладено додаткову угоду № 2 до договору № 3723/1617-ТЕ-23 від 26.08.2016 р., згідно якої договір доповнено абзацом в п. 2.1 розділу 2 Кількість та фізико-хімічні показники природного газу у наступній редакції: Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 53,00 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): у квітні 2017 року 10,0; у травні 2017 року 9,0; у червні 2017 року 8,0; у липні 2017 року 8,0; у серпні 2017 року 8,0; у вересні 2017 року 10,0. Також вказаною додатковою угодою викладено пункт 2.9 розділу 2 Кількість та фізико-хімічні показники природного газу договору у наступній редакції: Фізико-хімічні показники природного газу, який передається постачальником споживачеві у пунктах приймання-передачі, зазначених у пункті 3.1 цього договору, повинні відповідати вимогам, визначеним розділом ІІІ Кодексу газотранспортної системи, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2493 та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494. Крім того, видалено абзац перший пункту 3.2 розділу 3 Порядок та умови передачі природного газу, виключено пункт 4.2 розділу 4 Порядок обліку природного газу договору, а також викладено пункти 5.1 та 5.2 розділу 5 Ціна газу договору у наступній редакції: 5.1. Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 р. № 187. 5.2. Ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.. Поряд з цим додано пункт 5.3 розділу 5 Ціна газу договору абзацом у наступній редакції: Дотримання інших вимог пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 р. № 187, замінено в пункті 8.2 розділу 8 Відповідальність сторін договору слова 21% річних на 16,4% річних. Розділ 12 Строк дії договору договору викладено у наступній редакції: 12.1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Вказана додаткова угода набула чинності з дати її підписання сторонами і діяла з 01 квітня 2017 р.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормативно-правовими актами:

За правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, вищевказаний договір постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання вищенаведених умов договору ПАТ НАК Нафтогаз Україна з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно було поставлено, а ОСББ Довженка, 4,4-А прийнято природного газу на загальну суму 1147348,55 грн. згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р. на суму 127610,35 грн., від 30.11.2016 р. на суму 212936,94 грн., від 31.12.2016 р. на суму 266529,97 грн., від 31.01.2017 р. на суму 303517,87 грн., від 28.02.2017 р. на суму 233384,96 грн., від 31.08.2017 р. на суму 1316,54 грн., від 30.09.2017 р. на суму 2051,92 грн. (а.с. 32-38).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем природного газу від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений природний газ відповідно до чинного законодавства та умов договору до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, за умовами п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За ствердженнями позивача, останній сумлінно виконував свої обов`язки за договором, тоді як відповідачем протягом періоду поставки несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, що не спростовано останнім в ході розгляду справи. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем грошового зобов`язання з оплати природного газу, поставленого в листопаді 2016 року - березні 2017 року, позивачем відповідно до п. 8.2 договору було нараховано пеню в загальному розмірі 34390,22 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми в загальному розмірі 5524,82 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17830,65 грн., які заявлені до стягнення.

На підставі викладеного на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність фактів несвоєчасної оплати відповідачем за отриманий природний газ від позивача у період з листопада 2016 по березень 2017, що дає законні підстави позивачу звертатися до суду із позовними вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення оплати за поставлений природний газ в розмірі 34390,22 грн. суд першої інстанції дійшов наступного висновку.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Так, з огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення оплати за поставлений природний газ позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 21% річних по зобов`язанням жовтня 2016 р., листопада 2016 р., грудня 2016 р., січня 2017 р., лютого 2017 р. в загальному розмірі 34390,22 грн. за відповідний період на протязі з 26.11.2016 р. по 25.09.2017 р., розрахунки якої додано до позову (а.с. 27-31).

Зважаючи на викладені положення законодавства та приймаючи до уваги умови п. 8.2 спірного договору, господарський суд зазначає, що пеня не може розраховуватися в розмірі відсотків річних, оскільки пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Як вважає господарський суд, позивач мав право здійснити нарахування пені саме, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, як це передбачено також договором, а не у розмірі річних, що суперечить алгоритму і порядку нарахування пені. В свою чергу оскільки нарахування позивачем пені здійснено у річних, судом самостійно здійснено розраховано розмір пені за вказаний позивачем період з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період нарахування, від суми простроченого платежу за відповідним актом приймання-передачі природного газу за кожний день прострочення. Зокрема:

- на суму боргу 127610,35 грн. по акту за жовтень 2016 р. від 31.10.2016 року сума пені складає 976,25 грн.

- на суму боргу 32610,35 грн. по акту за жовтень 2016 р. від 31.10.2016 року сума пені складає 199,58 грн.

- на суму боргу 12610,35 грн. по акту за жовтень 2016 р. від 31.10.2016 року сума пені складає 38,69 грн.

- на суму боргу 212936,94 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 814,51 грн.

- на суму боргу 212936,94 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 653,40 грн.

- на суму боргу 211047,29 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 1942,79 грн.

- на суму боргу 126047,29 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 676,86 грн.

- на суму боргу 116047,29 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 534,14 грн.

- на суму боргу 99047,29 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 835,80 грн.

- на суму боргу 49047,29 грн. по акту за листопад 2016 р. від 30.11.2016 року сума пені складає 150,50 грн.

- на суму боргу 266529,97 грн. по акту за грудень 2016 р. від 31.12.2016 року сума пені складає 3884,77 грн.

- на суму боргу 255577,26 грн. по акту за грудень 2016 р. від 31.12.2016 року сума пені складає 2940,89 грн.

- на суму боргу 155577,26 грн. по акту за грудень 2016 р. від 31.12.2016 року сума пені складає 2744,98 грн.

- на суму боргу 50577,26 грн. по акту за грудень 2016 р. від 31.12.2016 року сума пені складає 310,39 грн.

- на суму боргу 50577,26 грн. по акту за грудень 2016 р. від 31.12.2016 року сума пені складає 972,75 грн.

- на суму боргу 303517,87 грн. по акту за січень 2017 р. від 31.01.2017 року сума пені складає 7450,74 грн.

- на суму боргу 303517,87 грн. по акту за січень 2017 р. від 31.01.2017 року сума пені складає 5837,52 грн.

- на суму боргу 184095,13 грн. по акту за січень 2017 р. від 31.01.2017 року сума пені складає 1967,04 грн.

- на суму боргу 233384,96 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 716,14грн.

- на суму боргу 233384,96 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 6982,37 грн.

- на суму боргу 227480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 1134,28 грн.

- на суму боргу 207480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 2739,87 грн.

- на суму боргу 137480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 2071,62 грн.

- на суму боргу 60480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 869,92 грн.

- на суму боргу 50480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 484,06 грн.

- на суму боргу 40480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 748,60 грн.

- на суму боргу 30480,09 грн. по акту за лютий 2017 р. від 28.02.2017 року сума пені складає 563,67 грн.

За власними розрахунками господарського суду загальна сума пені за зобов`язаннями з жовтня 2016 р. по лютий 2017 р. за обраний позивачем період складає 49773,33 грн. Оскільки заявлена до стягнення сума пені за вказаними актами є меншою, ніж вище розрахована судом, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, відповідно підлягає стягненню сума пені по зобов`язанням з жовтня 2016 р. по лютий 2017 р. у заявленому позивачем розмірі 34390,22 грн.

Разом з тим відповідач у відзиві на позов від 02.09.2019 р. (вх. № 17483/19) просив суд зменшити нараховані суми пені, посилаючись на те, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема те, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є неприбутковою організацією, яка використовує отриманий газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (мешканцям багатоквартирного будинку, що перебуває у ОСББ на балансі) та здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію, а також просить врахувати специфіку діяльності підприємства відповідача, ступінь виконання боржником зобов`язань за договором, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення та врахувати майнові інтереси обох сторін.

За результатами розгляду заяви відповідача про зменшення суми пені з урахуванням наведених відповідачем обставин, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити нараховану суму пені до 10% від розрахованої позивачем суми.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, відповідачем повністю сплачена вартість поставлену позивачем природного газу по зобов`язанням жовтня 2016 р., листопада 2016 р., грудня 2016 р., січня 2017 р., лютого 2017 р., про що свідчать надана позивачем до суду довідка по операціям по ОСББ Довженка, 4,4-А.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (зокрема їх повне виконання), а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та зважаючи на те, що відповідач є неприбутковою організацією, яка використовує отриманий газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, господарський суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 10% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу. Таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 3439,02 грн. (34390,22 грн. х 10%).

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки рішення суду в цій частині відповідає принципу справедливості, який покладено в основу верховенства права.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд першої інстанції в оскарженому рішенні зазначив наступне:

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого природного газу за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в розмірі 5524,82 грн., судом встановлено, що вказані розрахунки 3% річних були здійснені позивачем вірно, також вказані розрахунки відповідачем не оспорювались. Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в сумі 5524,82 грн.

Ані позивач, ані відповідач не оскаржують в апеляційному порядку рішення суду про стягнення 3% річних, нарахованих за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в сумі 5524,82 грн. В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційному перегляду не підлягає.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.97 р. N 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, господарський суд зазначив, що факт знецінення або незнецінення грошових коштів і відповідно обґрунтованість заявлених до стягнення збитків від інфляції необхідно встановлювати на момент звернення до суду з позовом про таке стягнення.

Враховуючи викладене та з урахуванням наведених рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції, судом першої інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу в розмірі 17830,65 грн. При цьому господарським судом встановлено, що позивачем за зобов`язаннями грудня 2016 року за період з 01.03.2017 р. по 31.03.2017 р. нараховано 956,39 грн. на суму боргу 53133,03 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань в сумі 2555,77 грн. попередніх періодів з 01.02.2017 р. по 28.02.2017 р.); за зобов`язаннями січня 2017 року за період з 01.04.2017 р. по 30.04.2017 р. нараховано 1706,03 грн. на суму боргу 189558,45 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів); за зобов`язаннями лютого 2017 року за період з 01.05.2017 р. по 31.05.2017 р. нараховано 2724,55 грн. на суму боргу 209580,55 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів); за період з 01.06.2017 р. по 30.06.2017 р. нараховано 1044,88 грн. на суму боргу 65305,10 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів); за період з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р. нараховано 112,70 грн. на суму боргу 56349,98 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів); за період з 01.08.2017 р. по 31.08.2017 р. нараховано -36,46 грн. на суму боргу 36462,68 грн. (з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів).

Однак, слід зазначити, що інфляційна складова боргу може бути розрахована виключно із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів. Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, обов`язок сплати боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, виникає лише за умови прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Так, умовами договору № 3723/1617-ТЕ-23 постачання природного газу від 26.08.2016 р. не передбачена сплата відповідачем вартості природного газу з урахуванням інфляції, відповідно не встановлено строк сплати нарахованих інфляційних втрат за відповідний період. В свою чергу такі обставини виключають факт прострочення відповідачем сплати саме інфляційних втрат, нарахованих відповідачем під час подання заявленого позову до суду. Натомість позивач нараховував інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів за відсутності прострочення боржником сплати саме вказаних сум інфляційних нарахувань попередніх періодів, що не узгоджується положеннями договору та ст. 625 ЦК України.

З врахуванням вищевикладеного господарський суд у своєму рішенні дійшов висновку про неправильність та необґрунтованість вказаного розрахунку інфляційних втрат.

За таких обставин, судом першої інстанції було здійснено самостійний перерахунок інфляційних втрат із врахуванням вказаних у розрахунку позивача періодів прострочення та суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, зокрема:

- за зобов`язаннями жовтня 2016 року інфляційні втрати на суму боргу 12610,35 грн. за період з 01.12.2016 р. по 31.12.2016 р. складають 113,49 грн.;

- за зобов`язаннями листопада 2016 року інфляційні втрати на суму боргу 99047,29 грн. за період з 01.01.2017 р. по 31.01.2017 р. складають 1089,52 грн.;

- за зобов`язаннями грудня 2016 року: на суму боргу 255577,26 грн. за період з 01.02.2017 р. по 28.02.2017 р. інфляційні втрати складають 2555,77 грн.; на суму боргу 50577,26 грн. за період з 01.03.2017 р. по 31.03.2017 р. інфляційні втрати складають 910,39 грн.; разом - 3466,16 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2017 року: на суму боргу 303517,87 грн. за період з 01.03.2017 р. по 31.03.2017 р. інфляційні втрати складають 5463,32 грн.; на суму боргу 184095,13 грн. за період з 01.04.2017 р. по 30.04.2017 р. інфляційні втрати складають 1656,86 грн., разом - 7120,18 грн.

- за зобов`язаннями лютого 2017 року: на суму боргу 233384,96 грн. за період з 01.04.2017 р. по 30.04.2017 р. інфляційні втрати складають 2100,46 грн.; на суму боргу 207480,09 грн. за період з 01.05.2017 р. по 31.05.2017 р. інфляційні втрати складають 2697,24 грн.; на суму боргу 60480,09 грн. за період з 01.06.2017 р. по 30.06.2017 р. інфляційні втрати складають 967,68 грн.; на суму боргу 50480,09 грн. за період з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р. інфляційні втрати складають 100,96 грн.; разом - 5866,34 грн. На суму боргу 30480,09 грн. за період з 01.08.2017 р. по 31.08.2017 р. інфляційні не нараховуються, оскільки у серпні 2017 року визначений Державною службою статистики України індекс інфляції становив менше одиниці - 99,9%, тобто мала місце дефляція.

Отже, загальний розмір інфляційних збитків у зв`язку з простроченням відповідачем оплати за договором № 3723/1617-ТЕ-23 по зобов`язанням за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року та за лютий 2017 року складає 17655,69 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, згідно оскарженого рішення господарського суду загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 26619,53 грн. (3439,02 грн. пені + 5524,82 грн. 3% річних + 17655,69 грн. інфляційних втрат).

Колегія суддів погоджується із висновками господарського суду при винесенні рішення про стягнення інфляційних збитків, оскільки вони засновані на правильному тлумаченні правових норм (зокрема ст. 625 ч. 2 ЦК України) та підкріплені вірними розрахунками суду, які приймаються до уваги апеляційним господарським судом у даній справі.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду в оскарженому рішенні, тому не приймаються до уваги апеляційним господарським судом.

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду:

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При здійсненні перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 по справі № 916/2045/19 колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття неправильного судового рішення.

За вказаних обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.

Витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 16.09.2019 у справі № 916/2045/19 залишити без змін.

Відповідно до ст. 286 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 286 цього Кодексу.

Постанова складена та підписана колегією суддів 28.12.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

М.А. Мишкіна