ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" грудня 2019 р. м. Вінниця Cправа № 902/681/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН", вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код - 19420704

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС", вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, код - 39978332

про стягнення 3 894 022,13 грн.

за участю представників:

позивача: Боровик Богдан Миколайович, ордер КС № 297971 від 20.02.2019 року, посвідчення № 5925/10 від 09.02.2017 року

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

19.08.2019 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" про стягнення 3 894 022,13 грн заборгованості, з яких 431 266,40 грн інфляційних втрат, 515 229,63 грн 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 925 657,23 грн 18% річних за користування товарним кредитом та 2 021 868,87 грн пені за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року.

В якості підстави заявлених вимог позивач посилається на порушення законних прав та інтересів останнього шляхом невиконання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" грошових зобов`язань відповідно до договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року, в зв`язку з чим було нараховано на загальну суму боргу штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат, 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 18 % відсотків за користування коштами та пені.

Також, до матеріалів позовної заяви представником позивача додано заяву б/н від 14.08.2019 року, в якій останній просить суд забезпечити можливість участі представника МПП ФІРМА "ЕРІДОН" в судовому засіданні при розгляді справи в режимі відеоконференції. Крім того, в даній заяві представник позивача визначив ряд суддів у м. Києві, які можуть бути відповідальними за проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.08.2019 року відкрито провадження у справі № 902/681/19 у порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.09.2019 року.

Також ухвалою суду задоволено заяву представника позивача адвоката Боровика Б.М. (б/н від 14.08.2019 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 902/681/19.

В судовому засіданні 25.09.2019 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/681/19 до 22.10.2019 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року повідомлено сторін про дату судового засідання.

22.10.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання вих. № 02-211019 від 21.10.2019 року.

В судовому засіданні 25.09.2019 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/681/19 до 22.10.2019 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року повідомлено сторін про дату судового засідання.

18.10.2019 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 11.10.2019 року, в обґрунтування заявленого позову.

22.10.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (вих. № 02-211019 від 21.10.2019 року), в якому останній просить суд продовжити строк підготовчого провадження передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України та відкласти судове засідання на іншу дату.

В судовому засіданні 22.10.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/681/19 для судового розгляду по суті на 20.11.2019 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 25.10.2019 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

14.11.2019 року на адресу суду від представника відповідача до суду надійшла заява (вих. № 01-141119 від 14.11.2019 року) про часткове визнання позову, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 290 881,20 грн та 10% штрафу в сумі 290 881,20 грн.

20.11.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (вих. № 02-191119 від 19.11.2019 року), в якому останній просить суд в зв`язку з відсутністю можливості бути присутнім в судовому засіданні просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

20.11.2019 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення б/н від 19.11.2019 року, в обґрунтування заявленого позову.

В судовому засіданні 20.11.2019 року судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання на 17.12.2019 року на підставі ч.2 ст.202, ч.1 ст.216 ГПК України, яку занесено до протоколу судового засідання від 20.11.2019 року.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року повідомлено сторін про дату наступного судового засідання.

21.11.2019 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення (б/н від 21.11.2019 року), в яких останній зазначає про правомірність нарахування інфляційних втарт в сумі 431 266,40 грн за весь час прострочення заборгованості.

11.12.2019 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 11.12.019 року), в якій останній зазначає, що Північно-західним апеляційним господарським судом задоволено апеляційну скаргу МПП фірма «ЕРІДОН» у справі № 902/237/19 від 29.11.2019 року на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 26.09.2019 року щодо відстрочення виконання рішення. В якості додатків до заяви додано копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2019 року.

17.12.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання (вих.№ 01-161219 від 16.12.2019 року) про відкладення судового засідання на іншу дату в зв"язку з хворобою уповноваженого представника. В якості додатків до клопотання додано копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 16.12.2019 року.

В судове засідання 17.12.2019 року з`явився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, ухвалою суду яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача (вих.№ 01-161219 від 16.12.2019 року) про відкладення судового засідання на іншу дату.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевказане, враховуючи наявні в справі докази стосовно повідомлення позивача про розгляд справи, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані докази і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви, в якості підстави позовних вимог позивач посилається на укладення між Малим приватним підприємством фірмою "ЕРІДОН" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" (Покупець) договору поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

У зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" грошових зобов`язань за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року, позивачем нараховано на загальну суму боргу штрафні санкції у вигляді інфляційних втрат, 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 18 % відсотків за користування коштами та пені.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 3 894 022,13 грн. заборгованості, з яких 431 266,40 грн інфляційних втрат, 515 229,63 грн 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 925 657,23 грн 18% річних за користування товарним кредитом та 2 021 868,87 грн пені.

У заяві (вих. № 01-141119 від 14.11.2019 року) відповідач вважає суму нарахованої пені занадто високою та неспіврозмірною із сумою боргу та зазначає, про часткове визнання позову на суму 581 762,40 грн в частині стягнення пені в сумі 290 881,20 грн та 10% штрафу в сумі 290 881,20 грн.

Крім того зазначає, що відповідач перебуває у вкрай важкому матеріальному становищі, йому необхідно погасити борг за поставлений товар в розмірі 2 908 812,04 грн, що є вкрай важким завданням на поточний рік, а тому задоволення позову в даній справі призведе до банкрутства відповідача. В поточному році відповідач в змозі погасити заборгованість по поставці товару за рахунок продажу врожаю кукурудзи, що буде зібраний до кінця року.

Також відповідач зазначає що, заборгованість у даній справі не в змозі погасити в поточному році, а тільки в наступному зі збору врожаю ріпака у липні 2020 року. В зв`язку з чим просить суд відстрочити виконання рішення суду до 01.07.2020 року до моменту збору врожаю ріпака, збір якого є першим або розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, перших 6 місяців з яких погашення 1/3 частини стягненої суми рівними частинами, наступних 6 місяців - погашення 2/3 частини стягненої суми рівними частинами.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 29.01.2018 року між Малим приватним підприємством фірмою "ЕРІДОН" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" (Покупець) договору поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року (а.с. 23-24, т. 1).

Відповідно п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого Товару.

Згідно п. 1.2. Договору найменування, асортимент та кількість Товару, який підлягає поставці за договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною.

Ціна Товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього договору (п. 2.1. Договору).

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в Додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору загальна вартість Товару, що постачається за договором (ціна договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Вартість тари та упаковки, в якій постачається Товар, входить до ціни Товару (п. 2.4. Договору).

За змістом п. 3.1 Договору оплата Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки Товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка Товару на підставі Рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати Товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Сторони погодили, шо визначення ціни та загальної вартості Товару, шо підлягає оплаті Покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі - «курс Міжбанку»). Для визначення «курсу Міжбанку» Сторони використовують дані, розміщені на веб-сайті http://minfin.com.ua/currencу/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в Додатках до цього Договору (надалі «Джерело курсу іноземних валют») (п. 3.2 Договору).

Оплата Товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється Покупцем на підставі Рахунку на оплату, сформованого Постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. Договору. Термін дії Рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено Сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених Рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється Постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Оплата Товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється Покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього Договору (п. 3.3. Договору).

Оформлення видаткових накладних на Товар, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється за цінами, зазначеними в Рахунку на оплату. У разі недотримання Покупцем строків оплати Товару, встановлених Рахунком на оплату, оформлення видаткової накладної здійсняється за цінами, визначеними з дотриманням умов пунктів 3.2. цього Договору, на момент надходження грошових коштів на банківський рахунок Постачальника (п. 3.4. Договору).

Відповідно п. 3.6. Договору товар, що був отриманий Покупцем, в межах цього договору тільки за видатковими накладними (підписання Додатку та без здійснення попередньої оплати), підлягає повній оплаті з дотриманням умов пунктів 3.1, 3.3. Договору, не пізніше 10 (десяти) банківських днів з моменту його отримання.

Згідно п. 3.7. Договору здійснюючи оплату Товару, Покупець зобов`язаний зазначати у платіжному дорученні за яким саме Додатком до цього договору та/або Рахунком на оплату, та/або видатковою накладною, а також, у разі необхідності, за який саме Товар здійснюється оплата. У разі відсутності такої інформації, а також у разі порушення Покупцем грошових зобов`язань за цим Договором, отриманий платіж зараховується Постачальником на власний розсуд.

Умови та строки поставки Товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у Рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки (п. 5.1. Договору).

Відповідно п. 5.2 Договору поставка Товару здійснюється за умови дотримання Покупцем строків та порядку оплати Tовару передбачених договором. В разі порушення Покупцем строків чи порядку оплати Товару, Постачальник має право притримати поставку Товару по Договору в цілому до моменту усунення таких порушень. При порушенні Покупцем порядку здійснення попередньої оплати на строк більше 14 календарних днів Постачальник залишай за собою право відмовити Покупцю в поставці Товару умови попередньої (часткової) оплати якого були порушені Покупцем.

За змістом п. 5.3 Договору перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця, а також приймання Товару по кількості та якості, здійснюється в момент передачі Товару за видатковою накладною. Датою передачі Товару є дата оформлення видаткової накладної, яка підписується представником Покупця. Підпис представника Покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки Покупця та свідчить про отримання Товару Покупцем: по кількості - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; по якості- відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження Товару.

За порушення умов цього Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору (п. 6.1 Договору).

Крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього Договору Покупець, зокрема: за несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого Товару за кожний день прострочення; за необґрунтовану відмову від отримання Товару, сплачує штраф в розмірі 10% (десять) відсотків від вартості такого Товару (п. 6.2. Договору).

Згідно п. 6.7. Договору в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов`язань передбачених пунктами 3.2. та 3.3. цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 10% (десяти відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Дія уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Відповідно п. 9.2. договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений Товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

На виконання умов договору № 1964/18/155 від 29.01.2018 року між сторонами підписано ряд додатків, які є його невід`ємними частинами.

Так, сторонами підписано Додаток № 1964/18/115/2-ЗЗР від 29.01.2018 р., згідно п.2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 1 878 989, 52 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с. 25, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/4-ЗЗР від 28.03.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 48 947, 52 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с. 30, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/12-ЗЗР від 06.09.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 86 597, 28 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с.32, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/13-ЗЗР від 13.09.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 79 118, 40 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с.34, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/9-МДО від 03.05.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 924 000, 34 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 10.05.2018 року.

Для проведення попередньої оплати Покупець отримує у Постачальника «Рахунок на оплату», термін дії якого складає 3 банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 10.10.2018 року (а.с. 36, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/10-МДО від 03.05.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 924 000, 34 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 15.05.2018 року.

Для проведення попередньої оплати Покупець отримує у Постачальника "Рахунок на оплату", термін дії якого складає 3 банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 10.10.2018 року (а.с. 38, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/6-МДО від 08.05.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 962 500, 44 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 20% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 11.05.2018 року.

Для проведення попередньої оплати Покупець отримує у Постачальника "Рахунок на оплату", термін дії якого складає 3 банківських дні, враховуючи дату його оформлення:

- 80% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 10.10.2018 року (а.с. 42, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/1-Н від 29.01.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 1 992 480, 00 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с. 48, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/3-ПКД від 26.03.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 635 846, 40 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 30% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 10.04.2018 року.

Для проведення попередньої оплати Покупець отримує у Постачальника «Рахунок на оплату», термін дії якого складає 3 банківських дні, враховуючи дату його оформлення.

- 70% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 15.11.2018 року (а.с. 50, т. 1).

Згідно Додатку № 1964/18/115/5-ПКД від 04.04.2018 року, а саме п. 2 вказаного Додатку загальна вартість товару за цим Додатком включаючи ПДВ 77 164, 20 грн. В пункті 3 сторони домовилися, що оплата повної вартості Товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2. 3.3. Договору поставки, в наступному порядку:

- 100% від загальної вартості Товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 30.10.2018 року (а.с. 52, т. 1).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 7 455 526, 53 грн.

На підставі Додатку № 1964/18/115/2-ЗЗР від 29.01.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 1 757 281, 09 грн, що підтверджується видатковими накладними № 20499 від 06.04.2018 року на суму 49 996, 80 грн, № 23544 від 11.04.2018 року на суму 1 196 183, 77 грн, № 25668 від 12.04.2018 року на суму 21 777,00 грн, № 42203 від 02.04.2018 року на суму 489 323, 52 грн (а.с. 26-29, т. 1).

Відповідач оплату за отриманий товар по Додатку № 1964/18/115/2-ЗЗР від 29.01.2018 року до Договору не провів.

На підставі Додатку № 1964/18/115/4-ЗЗР від 28.03.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 49 189, 44 грн, що підтверджується видатковою накладною № 14964 від 29.03.2018 року (а.с. 31, т. 1).

За вказаний товар відповідачем не було проведено оплату.

На підставі Додатку № 1964/18/115/12-ЗЗР від 28.03.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 86 597, 28 грн, що підтверджується видатковою накладною № 80632 від 06.09.2018 року (а.с. 33, т. 1).

За вказаний товар відповідачем не було проведено оплату.

На підставі Додатку № 1964/18/115/13-ЗЗР від 13.09.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 79118, 40 грн, що підтверджується видатковою накладною № 83123 від 13.09.2018 року (а.с. 35, т.1).

За вказаний товар відповідачем не було проведено оплату.

На підставі Додатку № 1964/18/115/9-МДО від 03.05.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 924 000,34 грн., що підтверджується видатковою накладною № 47349 від 07.05.2018 року (а.с. 37, т. 1).

За вказаний товар відповідачем було проведено часткову оплату, а саме на суму 184 800,07 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 575 від 22.05.2018 р року на суму 162 100, 23 грн, платіжним дорученням № 652 від 08.06.2018 року на суму 22 699, 84 грн.

Не оплаченою залишається частина вартості засобів захисту рослин за вказаним Додатком на суму 739 200, 27 грн.

На підставі Додатку № 1964/18/115/10-МДО від 03.05.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 924 000, 34 грн, що підтверджується видатковими накладними № 47352 від 07.05.2018 року на суму 154 000, 06 грн, № 47354 від 07.05.2018 року на суму 77 000, 03 грн, № 48248 від 08.05.2018 року на суму 693 000, 25 грн (а.с. 39-41, т. 1).

За вказаний товар відповідачем було проведено часткову оплату, а саме на суму 184 800, 07 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 652 від 08.06.2018 року на суму 46 500,15 грн, № 702 від 26.06.2018 року на суму 100 000,00 грн, № 760 від 24.07.2018 року на суму 7 499, 91 грн, № 652 від 08.06.2018 року на суму 30 800,01 грн.

Неоплаченою залишається частина вартості отриманих засобів захисту рослин за вказаним Додатком на суму 739 200, 27 грн.

На підставі Додатку № 1964/18/115/6-МДО від 08.05.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 962 500,44 грн, що підтверджується видатковими накладними № 47363 від 02.05.2018 року на суму 192 150,08 грн, № 47366 від 03.05.2018 року на суму 200 900,09 грн, № 47368 від 04.05.2018 року на суму 199 675,09 грн, № 47370 від 05.05.2018 року на суму 198 450,10 грн, № 47373 від 07.05.2018 року на суму 171 325, 08 грн (а.с. 43-47, т. 1).

За вказаний товар відповідачем було проведено часткову оплату, а саме на суму 192 500,09 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 698 від 22.06.2018 року на суму 100 000,00 грн, № 760 від 24.07.2018 року на суму 92150,08 грн, № 760 від 24.07.2018 року на суму 350,01 грн.

Неоплаченою залишається частина вартості отриманих засобів захисту рослин за вказаним Додатком на суму 770 000,35 грн.

На підставі Додатку № 1964/18/115/1-Н від 29.01.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 1 992 480,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 23418 від 11.04.2018 року (а.с. 49, т. 1).

За вказаний товар відповідачем не було проведено оплату.

На підставі Додатку № 1964/18/115/3-ПКД від 26.03.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 635 443,20 грн, що підтверджується видатковою накладною № 19800 від 05.04.2018 року (а.с. 51, т. 1).

За вказаний товар відповідачем було проведено часткову оплату, а саме на суму 190 632,96 грн, що стверджується платіжним дорученням № 577 від 05.04.2018 року на суму 190632,96 грн.

Неоплаченою залишається частина вартості отриманих засобів захисту рослин за вказаним Додатком на суму 444 810, 24 грн.

На підставі Додатку № 1964/18/115/5-ПКД від 04.04.2018 року до Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 44 916,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 39095 від 26.04.2018 року на суму 37 824, 00 грн, № 42692 від 26.04.2018 року на суму 7 092,00 грн (а.с. 54-55, т. 1).

За вказаний товар відповідачем було проведено часткову оплату, а саме на суму 328, 22 грн, що стверджується платіжним дорученням № 102 від 13.09.2018 року на суму 328,22 грн.

Неоплаченою залишається частина вартості отриманих засобів захисту рослин за вказаним Додатком на суму 44 587,78 грн.

Відповідач надіслав позивачу клопотання , в якому просив грошові кошти, які надійшли на підставі платіжних доручень № 575 від 22.05.2018 р., № 577 від 05.04.2018 р., № 423 від 14.12.2018 р., № 652 від 08.06.2018 р., № 702 від 26.06.2018 р., № 760 від 24.07.2018 р., № 698 від 22.06.2018 р., № 228 від 24.10.2018 р. вважати як оплату за договорами та видатковими накладними вказаними в зазначеному клопотанні (а.с. 62-70, т. 1).

Таким чином, відповідач провів оплату за отриманий товар на суму 753 061,41 грн, що стверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Враховуючи викладене, борг відповідача перед позивачем складає 6 702 465,12 грн (7 455 526, 53 грн 753 061,41 грн).

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 року у справі № 902/237/19 задоволено позов Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" про стягнення заборгованості за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року у сумі 6 702 465,12 грн.

На підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України, суд вважає встановленими та доведеними визначені у даному рішенні обставини.

05.07.2019 року на виконання вказаного рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Таким чином, на момент розгляду даної справи рішення суду у справі № 902/237/19 з огляду на приписи ст. 241 ГПК України є таким, що набрало законної сили 05.07.2019 року.

Однак, за твердженнями позивача відповідач рішення суду не виконав, а отже у позивача залишається право на донарахування інфляційних втрат, 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 18% річних за користування товарним кредитом та пені.

Позивачем нараховано 431 266,40 грн інфляційних втрат, 515 229,63 грн 10 % річних від простроченої суми заборгованості, 925 657,23 грн 18% річних за користування товарним кредитом та 2 021 868,87 грн пені.

Прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року, наявність якого підтверджено рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 року у справі № 902/237/19, слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З моменту укладення сторонами договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 року у справі № 902/237/19 стягнуто з відповідача на користь позивача 6 702 465,12 грн основного боргу та 50 268, 49 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі № 902/237/19 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року, в зв`язку з чим дане рішення в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи, у тому числі й в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за вказаний період.

З матеріалів справи слідує, що Рішення Господарського суду Вінницької області від 13.06.2019 року у справі № 902/237/19 відповідачем не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 10% річних та 18% річних за користування грошовим кредитом виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так сторони погодили, згідно п 6.7. Договору, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати Товару чи невиконання зобов`язань передбачених Пунктами 3.2. та 3.3. цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника 10% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 536 Цивільного кодексу України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, На прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до п. 4, 5. Додатків до договору поставки Сторони встановили, у разі

порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару на строк понад 30 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 18% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем Товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли Товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого Товару.

Отже, проценти, визначені ст. 536 Цивільного кодексу України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Правомірність вимог позивача в аспекті нарахування та стягнення товарного кредиту підтверджується позицією Верховного Суду у справах №908/24/18 (постанова від 10.09.2018 року), №908/639/18 (постанова від 18.12.2018 року).

Поряд з цим, за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти за користування грошовими коштами на умовах товарного кредиту та відсотки річні мають різну правову природу, оскільки їх сплата передбачена різними пунктами Договору, ґрунтується на різних нормах законодавства, проценти є компенсацією за користування чужими коштами, а відсотки в розумінні ст. 625 ЦК України - відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 10 % річних та 18 % річних за користування товарним кредитом є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності розрахунку 10% річних та 18% річних за користування товарним кредитом за період з 31.10.2018 року по 29.07.2019 року, судом не виявлено помилок, відповідачем не надано альтернативного розрахунку даних сум, з огляду на що вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі: 515 229,63 грн - 10% річних та 925 657,23 грн - 18% річних за користування товарним кредитом.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 431 266,40 грн інфляційних втрат, за результатами зроблено наступні висновки.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у Додатках до цього Договору.

Ціна Товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати Товару на умовах цього Договору. Еквівалент ціни Товару в іноземній валюті, який зазначено в додатку до цього Договору, є незмінним на весь період дії цього Договору (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору, загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором (ціна Договору), визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни Товару, перевагу має видаткова накладна.

Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості Товару, що підлягає оплаті Покупцем здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долара США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі "курс Міжбанку") (п. 3.2. Договору).

Як встановлено нормами Закону № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 р. у справі 6-36736/10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов"язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі № 6-284цс17, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року по справі № 638/10417/15-ц.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.10.2018 року по справі № 905/192/18 (ЄДРСРУ № 77149725), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.07.2018 року по справі № 761/1617/15-ц.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів забезпечено можливістю стягнення курсової різниці відносно вартості поставленого товару.

Договором та додатками (п. 3.2. Договору) до нього передбачено визначення ціни товару у гривнях з урахуванням ціни у доларах США (USD), товар підлягає оплаті виходячи із курсу продажу долару США та Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати Товару (надалі "курс Міжбанку").

Тобто ціна на товар у гривнях є еквівалентом ціни у доларах.

При цьому п. 3.2. Договору передбачено можливість зміни джерел визначення курсу гривні і не зроблено застережень щодо можливості відступлення сторонами від порядку визначення вартості.

Зміни до даного пункту договору не внесено, тому дані положення підлягають застосуванню незалежно від дублювання у додатках до договору.

Таким чином, враховуючи зміст договірних відносин та правові позиції Верховного Суду інфляційні втрати у даному випадку стягненню не підлягають.

В зв`язку з чим, у задоволенні позову в частині стягнення 431 266,40 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Крім того, судом розглянуто вимогу щодо стягнення 2 021 868,87 грн пені за договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно до ч.ч. 4, 6 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення 2 021 868,87 грн пені. Визначений позивачем період нарахування даної суми відповідає умовам договору та вищевказаним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Водночас, щодо заявленого 2 021 868,87 грн пені суд дійшов висновку про зменшення розміру заявленої суми, виходячи з наступного.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними конкретизуються судом у кожному конкретному випадку.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (абз.1 п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011).

При цьому, слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 р.

Як роз`яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК в ред. до 15.12.2017 р.), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для застосування положення ст.551 ЦК України.

В даному випадку, суд враховує ступінь виконання основного зобов`язання. Так, як слідує з матеріалів справи, відповідачем вживалися заходи направлені на виконання основного зобов`язання, що слідує із періодичності та розміру проведених останнім платежів. Зокрема враховано фінансовий стан боржника (що підтверджується фінансовими звітами відповідача 31.12.2018 року), не співмірність заявлених вимог, в порівнянні з коштами, сплаченими за поставку товару за договором які можуть призвести до негативних наслідків в господарській діяльності відповідача.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Позивачем частково погашено основну заборгованість за отриманий товар, станом на 14.11.2019 року борг становить 2 908 812,04 грн, що складає 39,02%, тобто сплачено 60,98%.

Остаточно товар мав бути оплачений у період з 10.10.2018 по 15.11.2018 рр., тобто за нарахований період (по 29.07.2019 року) період прострочення складає близько 10 місяців.

Майнові права позивача захищено шляхом нарахування та задоволення судом 18% річних за користування грошовими коштами, 10% річних - відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, отже стягнення пені на рівні 34-36% річних призведе до надмірного стягнення понад 62% річних відносно суми основного боргу, що на думку суду становить значний розмір.

Стягнення пені у повному обсязі створить дисбаланс у правовідносинах сторін, відстрочить погашення основної суми боргу, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Відтак, розмір пені за порушення умов договору в частині розрахунків за поставлений товар за період з 31.10.2018 по 29.07.2019 рр. підлягає зменшенню на 50%, що наближено відповідає ступеню виконання основного зобов`язання.

Тому, вимоги зі стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 1 010 934,44 грн пені, у стягненні 1 010 934,43 грн - пені суд відмовляє.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів на спростування позовних вимог позивача, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів), окрім того, пред`явлений позов визнав в сумі 581 762,40 грн в частині стягнення пені в сумі 290 881,20 грн та 10% штрафу в сумі 290 881,20 грн.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з відмовою у стягненні інфляційних втрат та зменшенням розміру пені.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду до 01.07.2020 року або розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців, яке мотивовано складним фінансовим становищем та можливістю погасити заборгованість після збору врожаю кукурудзи у 2020 році, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання

У ч.ч. 2, 3 ст. 331 ГПК України вказано, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст. 1291, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Суд зазначає, що сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні ст. 331 ГПК України, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Наведені відповідачем підстави для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення, зокрема, заподіяння збитків підприємству, відсутність грошових коштів, наявність непогашеної заборгованості, тощо, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду до 01.07.2020 року або розстрочення виконання судового рішення строком на 12 місяців на якому наполягає відповідач у поданій заяві, оскільки вони носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову фінансову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні суті статті 331 Господарського кодексу України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

При цьому згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, судом також враховується відсутність в матеріалах справи жодного належного обґрунтування відповідача стосовно відстрочення виконання рішення суду до 01.07.2020 року або розстрочення виконання рішення суду строком саме на 12 місяців (виходячи з яких критеріїв та обставин керувався відповідач при зазначенні строку відстрочення та розстрочення рішення), а також співмірність та пропорційність балансу інтересів сторін.

Наданий Договір поставки кукурудзи від 09.04.2019 року підтверджує лише наміри відповідача провести розрахунок, однак не доводить, що такі дії будуть реально вчинені.

Таким чином, сукупність зазначених обставин свідчить про відсутність підстав для відстрочення та розстрочення виконання рішення у даній справі, що не позбавляє права відповідача після прийняття рішення у даній справі звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про розстрочення виконання рішення суду, навівши при цьому відповідні обґрунтування та надавши докази на підтвердження своїх доводів стосовно розстрочення виконання рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із ч.1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на часткове визнання відповідачем у заяві від 14.11.2019 року вимог в сумі 581 762,40 грн., що становить 14,94% від ціни позову, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору пропорційно сумі визнаних вимог, а саме 4 363,25 грн (58 410,33х7,47/100).

Вирішення судом питання щодо зменшення розміру пені не впливає на розподіл судових витрат в частині відмови у задоволенні позову з цих підстав.

З огляду на часткову відмову у задоволенні позову в сумі 431 266,40 грн., що становить 11,08% від ціни позову, судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 6 471,87 грн (58 410,33х11,08/100) залишити за позивачем.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 47 575,21 грн (58 410,33 - 6 471,87 - 4 363,25) відносяться на відповідача.

Враховуючи складність справи, керуючись ст. ст. 233, 238-241, 253, 254, 256, 257 ГПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, код 39978332) на користь Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код 19420704) за прострочення оплати основної заборгованості за Договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року за період з 31.10.2018 по 29.07.2019 рр.: 515 229,63 грн 10% річних; 925 657,23 грн. 18% річних за користування товарним кредитом; 1 010 934,44 грн пені.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" на користь Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" 431 266,40 грн інфляційних втрат та 1 010 934,43 пені, нарахованих за прострочення оплати основної заборгованості за Договором поставки № 1964/18/115 від 29.01.2018 року за період з 31.10.2018 по 29.07.2019 рр.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000, код 39978332) на користь Малого приватного підприємства фірми "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код 19420704) 47 575,21 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

5. Повернути Малому приватному підприємству фірмі "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код 19420704) з Державного бюджету України 4 363,25 грн судових витрат зі сплати судового збору, сплачених згідно платіжного доручення № 274914 від 12.08.2019 року .

6. Засвідчений гербовою печаткою суду примірник даного рішення є підставою для повернення Малому приватному підприємству фірмі "ЕРІДОН" (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143, код 19420704) з Державного бюджету України судового збору в розмірі 4 363,25 грн.

7. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 6 471,87 грн. залишити за позивачем.

8. Відмовити у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМЕШІВКА АГРО ПЛЮС" № 01-141119 від 14.11.2019 року про відстрочення або розстрочення виконання рішення по справі № 902/681/19.

9. Видати накази після набранням судовим рішенням законної сили.

10. Примірник повного судового рішення скріплений гербовою печаткою суду надіслати позивачу, копію повного судового рішення - представнику позивача та відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2019 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Воздвиженська, буд. 46, с. Княжичі, Святошинський район, Київська область, 08143)

3 - відповідачу (вул. Академічна, 16, м. Вінниця, 21000)