ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1939/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБогатиря К.В. Бєляновського В.В., Мишкіної М.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»
на рішення господарського суду Одеської області
від03.09.2019 (суддя суду першої інстанції: Бездоля Д.О.; час і місце винесення рішення: 03.09.2019 о 15:49, м. Одеса, пр. Шевченка, 29; Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 10)
у справі за позовом до відповідача про № 916/1939/19 Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» стягнення 21507,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська Залізниця», в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 21507,50 грн. збитків, завданих нестачею вантажу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.09.2019 позов задоволено повністю; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» 21507 /двадцять одну тисячу п`ятсот сім/ грн. 50 коп. збитків, завданих нестачею вантажу, 1921 /одну тисячу дев`ятсот двадцять одну/ грн. 00 коп. судового збору та 1872 /одну тисячу вісімсот сімдесят дві/ грн. 00 коп. витрат на проведення експертизи.

Суд першої інстанції в рішенні зазначив, що наявні у справі залізничні накладні №№ 48495741, 43793017 свідчать про укладення між ТОВ СП «НІБУЛОН» та ПАТ «Українська залізниця» договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким також є ТОВ СП «НІБУЛОН».

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач виявив нестачу вантажу під час переважування вагону №95446456 на станції призначення після подавання вагону, про що позивач в той самий день заявив залізниці разом з вимогою скласти комерційний акт, на що отримав відмову у складенні акту.

Приймаючи до уваги, що ТОВ СП «НІБУЛОН» надало суду докази оскарження відмови начальника станції у складанні комерційного акту, а також враховуючи, що позивачем було дотримано визначені Статутом та Правилами складання актів строки щодо подання скарги, суд вважає, що наданий позивачем акт експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області є належним доказом щодо встановлення обставини нестачі вантажу, оскільки іншого акту певної форми, в даному випадку, не передбачено законодавством.

Суд критично оцінює відмову залізниці від складення комерційного акту з посиланням на те, що вимога про перевірку вантажу у вагонах, які подаються на під`їзну колію, повинна бути заявлена виключно в момент подавання вагону в пункті, встановленому у договорі, оскільки п. 23 Правил видачі вантажів передбачає можливість її пред`явлення саме у цей строк. Даний строк за своєю суттю не є присічним, оскільки при передаванні завантажених вагонів сторони проводять лише їх зовнішній огляд, який може тривати до 1 хв., без підлазання під вагони та без перевантаження (п. 76 Статуту, п. 3.15 Інструкції позивача з охорони праці для прийомоздавальника № 59-П).

Отже, виходячи з системного аналізу положень Статуту та вищезазначених Правил, суд дійшов висновку, що отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.

Таким чином, приймаючи до уваги, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, та враховуючи встановлені в акті експертизи після зняття непошкоджених пломб обставини наявності технічних пошкоджень вагону, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, суд вважає, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення.

Оскільки відповідачем належними доказами не доведена обставина виникнення нестачі вантажу під час перевезення не з вини залізниці, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем до відповідача вимог про відшкодування збитків та наявність в діях відповідача складу господарського правопорушення.

Здійснений позивачем розрахунок суми збитків у розмірі 21507,50 грн. судом визнано обґрунтованим, так як його здійснено виходячи з таких показників: вартість за 1 тону вантажу (сорго) - 5000,00 грн. з ПДВ, яка вказана в довідці від 01.07.2019 № 9626/3-19/27; маса нестачі визначена виходячи з висновку експертизи та із вирахуванням норми недостачі 0,5% нетто вантажу (п. 27 Правил видачі вантажів).

З урахуванням викладеного, позов ТОВ СП «Нібулон» задоволено в повному обсязі.

09.10.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019 по справі № 916/1939/19.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 310 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Апелянт стверджує, що належним чином здав, а позивач прийняв вагон №95446456 на колії № 11, та вагон забраний зі станції без зауважень в момент видачі, у зв`язку з чим відповідач не повинен нести відповідальність за нестачу вантажу. Факт видачі підтверджується підписом одержувача у пам`ятці № 276 на подавання вагонів форми ГУ-45.

Також, апелянт звертає увагу, що відповідно до п. «А» ст. 111 Статуту, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника. А як зазначалося вище, позивач прийняв технічно справний вагон № 95446456 з цілісними пломбами відправника, які відповідають перевізним документам.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Довідка про вартість вантажу від 01.07.2019 № 9626/3-19/27 складена станом на 03.03.2019, тобто на дату видачі вантажу на станції перевезення, тому не може вважатися належним доказом, який би мав підтвердити вартість відправленого у вагоні № 95446456 вантажу по накладній № 49485741.

Як зазначає апелянт, випадок, що розглядається по цій справі врегульовано ч. 3 ст. 52 Статуту, відповідно до якої вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, видаються без перевірки їх кількості і стану. Тому у даному випадку, залізниця не мала обов`язку скласти комерційний акт.

Апелянт зазначає, що з системного аналізу Правил перевезення вантажів та зі змісту п. 23 вбачається, що письмова вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію може бути заявлена лише в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором. А тому висновок суду, що строк встановлений п. 23 Правил видачі вантажів не є присічним, суперечить загальним засадам цивільного та господарського законодавства та дійсному змісту зазначеного пункту Правил видачі вантажів.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано п. 16 Правил, та відмова начальника станції у складенні комерційного акта, викладена у листі від 05.03.2019 № ДН5-07/186 є нормативно обґрунтованою.

Як зазначає апелянт, в порушення ст.86 та ст. 104 ГПК України, судом першої інстанції не об`єктивно досліджено та надано оцінку акту експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 06.03.2019 № 120-0250, внаслідок чого визнано його належним доказом по справі, який нібито підтверджує технічну несправність вагону та прибуття вантажу в меншої кількості. Відповідач неодноразово наголошував та детально доводив, що акт експертизи є неналежним та недопустимим доказом, складений з численними порушеннями законодавства.

В рішенні суду зазначається, що актом експертизи підтверджуються обставини наявності технічних пошкоджень вагону, але не зрозуміло з яких підстав судом першої інстанції робиться такий висновок, адже акт експертизи не містить ніяких висновків з приводу технічних пошкоджень вагону.

В рішенні суду зазначається, що актом експертизи підтверджується прибуття вантажу в меншої кількості, ніж прийнято до перевезення, але в акті експертизи не встановлено момент нестачі вантажу; висновок суду з приводу того, що зменшення кількості вантажу відбулось саме під час перевезення є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019 по справі № 916/1939/19 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/1939/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 916/1939/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019року у справі № 916/1939/19; відкрито апеляційне провадження у справі № 916/1939/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019 у справі № 916/1939/19 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про розгляд справи № 916/1939/19 в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.11.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 15.11.2019 подати до суду заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попередити учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019року у справі № 916/1939/19.

08.11.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, копію ухвали суду від 30.10.2019 про відкриття апеляційного провадження Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН» отримало 04.11.2019, Акціонерне товариство «Українська залізниця» отримало 05.11.2019, а Регіональна філія «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» - 04.11.2019.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Як вбачається із оскарженого рішення суду першої інстанції, 30.06.2016 між сторонами був укладений договір № ДН-4/98 про експлуатацію залізничної под`їздної колії ТОВ СП Нібулон (а.с. 82-84, т. 1), умовами якого передбачаються правила експлуатації под`їздної колії ТОВ СП Нібулон та здавання вагонів на колії № 11 ст. Миколаїв-Вантажний.

27.02.2019 за залізничною накладною №48495741 (досильна накладна №43793017) (а.с.18-19, т.1) ТОВ СП Нібулон відправив на станцію призначення Миколаїв-Вантажний для ТОВ СП Нібулон насипом вантаж у вагоні №95446456, з масою вантажу 69700 кг, найменування вантажу сорго, вагон був обладнаний ЗПП відправника.

На станцію призначення (колія № 11) вантаж прибув 03.03.2019, що підтверджується відповідною відміткою у залізничній накладній.

Згідно з пам`яткою №276 передача вагону №95446456 була здійснена відповідачем позивачу при подаванні вагону на під`їзній колії ТОВ СП Нібулон 03.03.2019 о 16 год. 00 хв. (а.с.80, т.1). При визначенні на вагах перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон маси брутто вагону було виявлено невідповідність маси вантажу порівняно з даними, зазначеними в накладній, у зв`язку з чим було призупинено подальше прийняття вантажу до складання відповідних актів, про що складено акт про виявлення нестачі вантажу від 03.03.2019 (а.с.21, т.1).

Телефонограмою 03.03.2019 о 18 год. 10 хв. позивач заявив начальнику станції Миколаїв-Вантажний про виявлений факт нестачі та вимагав прийняти участь в перевірці маси вантажу у вказаному вагоні і скласти комерційний акт (а.с.23, т.1). Також позивач повідомив, що вагон виставлений на під`їзну колію в очікуванні видачі вантажу за участю представників залізниці і вивантажуватись до складення комерційного акту не буде, при цьому позивач гарантував цілодобову охорону вагону з вантажем власними силами позивача.

Обставини, які містяться у вищевказаній телефонограмі, позивачем було викладено у листі, адресованому начальнику станції Миколаїв-Вантажний, який отримано представником залізниці під підпис 03.03.2019 о 19 год. 10 хв. (а.с.24, т.1).

Листом за вих. № 77/М від 03.03.2019, підписаним заступником начальника станції Миколаїв-Вантажний з вантажної та комерційної роботи Кратасюком О.О., позивачу було відмовлено у комісійній видачі вагону з посиланням на те, що вагон прибув у технічно справному стані, був оглянутий представником позивача на 11 колії станції та забраний без зауважень представником позивача, а отже враховуючи, що з моменту отримання вантажу до моменту заявлення про нестачу пройшло 2 год. 10 хв., залізниця не несе відповідальність за схоронність вантажу (а.с.25, т.1).

Наступного дня позивачем було подано скаргу на вищевказану відмову у складанні комерційного акту, яку представником залізниці було отримано під підпис 04.03.2019 о 09 год. 45 хв. (а.с. 26, т.1).

Скаргу позивача було розглянуто Виробничим підрозділом Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій та листом за вих. № ДН5-07/186 від 05.03.2019 позивачу було відмовлено у задоволенні скарги (а.с.27, т.1). Відмовляючи у задоволенні скарги залізниця виходила з того, що позивач міг заявити вимогу лише в момент приймання вагону на колії, а отже, оскільки під час приймання вантажу зауваження з боку представника позивача були відсутні, немає підстав для складання комерційного акту.

Після цього ТОВ СП НІБУЛОН було складено лист від 05.03.2019 за вих. № 05-1/35, адресований начальнику станції Миколаїв-Вантажний, в якому позивач повідомив, що приймання вантажу з вагону №95446456 по масі буде проводитись на території перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон за адресою: вул. Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, 05.03.2019 о 17 год. 00 хв. за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області. У вказаному листі позивач запропонував направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу та складенні актів. Вказаний лист залізницею отримано 05.03.2019 о 15 год. 00 хв. (а.с.28, т.1).

06.03.2019 експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області був оформлений акт експертизи № 120-0250 (а.с.29-33, т.1), з якого вбачається, що при зовнішньому огляді вагону встановлено: у вагоні зі сторони штурвалів в нижній частині другого (лівого кута) розвантажувального люка від сходів в місці з`єднання кришки і бункера виявлена здерта свіжа монтажна піна та наявні затиснуті зерна сорго; у вагоні зі сторони штурвалів в нижній частині третього (правого кута) розвантажувального люка від сходів в місці з`єднання кришки і бункера виявлений зазор завдовжки 10 см, який забитий куском старої монтажної піни, наявні затиснуті зерна сорго; у вагоні з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині другого розвантажувального люка (з правого кута) в місці з`єднання кришки і бункера виявлені затиснуті зерна сорго.

При огляді пломбування вагону №95446456 встановлено: вагон опломбований 7 непорушними пломбами ЗПП з відтиском, який відповідає даним, вказаним у накладній. У акті зазначено, що зняття ЗПП на всіх верхніх завантажувальних люках та огляд поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки здійснювалось у присутності експерта, представників ТОВ СП Нібулон та заступника начальника станції Миколаїв-Вантажний, після чого було виявлено: під ІІ та ІІІ люками від сходів два конусоподібні поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) довжиною приблизно 1,5 м та завглибшки візуально до 0,70 м від поверхні вантажу з чітко визначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік другого та третього розвантажувальних люків, в яких виявлено затиснуте зерно сорго та зазор, забитий куском старої піни і наявними затиснутими зернами сорго.

Висновком експерта встановлено, що при зважуванні і огляді залізничного вагону №95446456 за непорушними пломбами відправника, завантаженого зерном сорго, фактична маса нето складає 65050 кг, що на 4650 кг менше проти даних, вказаних у накладній №48495741.

Згідно з актом приймання продукції за кількістю від 05.03.2019 № 4 (а.с. 34, т. 1) фактична кількість товару (сорго 3 кл.) у вагоні №95446456 становить 65050 кг.

В матеріалах справи наявна довідка за підписом головного бухгалтера ТОВ СП Нібулон, в якій зазначено, що станом на 03.03.2019 дійсна вартість однієї тони вантажу (сорго), що було прийнято до перевезення та відправлено за накладною №48495741 у вагоні №95446456, склала 5000,00 грн (а.с.36, т.1).

Крім того, в матеріалах справи наявні докази щодо правовідносин між позивачем та Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, а саме: договір про надання послуг №938 від 30.08.2016 з додатками та додатковими угодами (а.с.52-61, т.1); рахунок на оплату №120-0250 від 06.03.2019 за переваження вагону у спірних відносинах на суму 1872,00 (а.с.62, т.1); докази оплати рахунку платіжне доручення №13401 від 13.03.2019 на суму 1872,00грн; акт приймання-передачі наданих послуг №120-0250 від 06.03.2019 щодо переваження вагону №95446456 (а.с.64, т.1).

З матеріалів справи також вбачається (а.с.85-86, т.1), що 18.03.2019 залізниця звертались з листом до Президента регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Катвалюка І.А. щодо невиконання експертами ТПП, зокрема, при проведенні експертизи нестачі спірного у даній справі вантажу, інструкції про порядок проведення експертиз в ТПП України, вказуючи, за результатом огляду не було складено констатуючу частину акту експертизи, у зв`язку з чим представник залізниці був позбавлений можливості ознайомитись з нею та, у разі незгоди, підписати акт із зауваженнями, при цьому, як зазначено залізницею, акт був наданий представнику відповідача лише 14.03.2019, без можливості підписання акту із зауваженнями.

У відповіді Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 23.04.2019 за вих. № 442/04 (а.с. 87, т. 1) відповідача повідомлено, що згідно Методик Системи ТПП Експерт України експерт не зобов`язаний оформлювати акт саме під час проведення огляду вантажу, а констатуючу частину акту експертизи підписує експерт та при необхідності представник замовника, при цьому, представник транспортної організації, якщо вона не є замовником експертизи, констатуючу частину акту експертизи не підписує, а складає свої внутрішні документи, наприклад, комерційний акт.

Спірні правовідносини між сторонами у справі врегульовані нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Зі змісту статті 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством. Про прийняття вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Відповідно до ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ст. 1 Закону України Про торгово-промислові палати України торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Статтею 11 Закону визначено, що торгово-промислові палати мають право, зокрема, надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов`язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; здійснювати інші повноваження, що не суперечать законодавству України.

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту поміж іншого передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п.52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Пунктом 76 Статуту визначено, що час перебування вагонів під навантаженням і вивантаженням у разі обслуговування залізничної під`їзної колії локомотивом залізниці визначається з моменту фактичної подачі вагонів на місце навантаження або вивантаження до моменту одержання станцією від підприємства повідомлення про готовність вагонів до забирання. Час знаходження вагонів на залізничних під`їзних коліях, що обслуговуються їх локомотивами, визначається з моменту передачі вагонів на передавальних коліях. Місце і порядок операцій встановлюються договором про експлуатацію залізничної під`їзної колії. Норми часу на операції передачі не повинні перевищувати однієї хвилини на вагон і 30 хвилин на всю пред`явлену партію вагонів. Охорона завантажених і порожніх вагонів на залізничних під`їзних коліях здійснюється засобами і за рахунок підприємств. Договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії та договір про подачу та забирання вагонів розробляється з урахуванням єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії із станцією примикання. Порядок розроблення та форма договорів встановлюються Правилами.

Пунктом 111 Статуту передбачені випадки, за яких залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

У відповідності до п.п. 114, 115 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з п. 127 Статуту залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

За приписами п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Пунктом 130 Статуту встановлено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають: у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акту відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Наказом Мінтрансу від 21.11.00 № 644 затверджено Правила видачі вантажів; Правила оформлення перевізних документів; Правила складання актів та інші Правила.

Згідно з п.16 Правил складання актів, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акту (акту загальної форми) або оформлення акту з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі-Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Правилами видачі вантажів (п.п. 10, 11, 23) визначено, що при подаванні вагонів на під`їзні колії передача їх провадиться в місцях, установлених договорами про подавання й забирання вагонів або договорами про експлуатацію під`їзної колії, і засвідчується підписами представників станції й одержувача в пам`ятці про подавання/забирання вагонів. При передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах. При перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу. У разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

В обґрунтування висновків про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказав наступне:

- позивач виявив нестачу вантажу під час переважування вагону №95446456 на станції призначення після подавання вагону, про що позивач в той самий день заявив залізниці разом з вимогою скласти комерційний акт, на що отримав відмову у складенні акту;

- ТОВ СП НІБУЛОН надало суду докази оскарження відмови начальника станції у складанні комерційного акту, а також позивачем було дотримано визначені Статутом та Правилами складання актів строки щодо подання скарги;

- наданий позивачем акт експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області є належним доказом щодо встановлення обставини нестачі вантажу, оскільки іншого акту певної форми, в даному випадку, не передбачено законодавством;

- суд критично оцінив відмову залізниці від складення комерційного акту з посиланням на те, що вимога про перевірку вантажу у вагонах, які подаються на під`їзну колію, повинна бути заявлена виключно в момент подавання вагону в пункті, встановленому у договорі, оскільки п. 23 Правил видачі вантажів передбачає можливість її пред`явлення саме у цей строк;

- виходячи з системного аналізу положень Статуту та вищезазначених Правил, суд дійшов висновку, що отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону;

- позивач повідомив відповідача про нестачу вантажу у день подавання вагону, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагону до моменту проведення експертизи;

- позиція відповідача, що нестача сталась внаслідок вини позивача не підтверджується жодним доказом та ґрунтується на припущеннях;

- посилання залізниці на приписи ч. 3 ст. 310 ГК України, яка закріплює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, судом також до уваги не приймаються, оскільки в даному випадку йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення;

- залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини;

- встановлені в акті експертизи після зняття непошкоджених пломб обставини наявності технічних пошкоджень вагону, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, вказують на те, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення;

- розрахунок суми збитків у розмірі 21507,50 грн судом визнається обґрунтованим, так як його здійснено виходячи з таких показників: вартість за 1 тону вантажу (сорго) - 5000,00 грн. з ПДВ, яка вказана в довідці від 01.07.2019 №9626/3-19/27; маса нестачі визначена виходячи з висновку експертизи та із вирахуванням норми недостачі 0,5% нетто вантажу (п.27 Правил видачі вантажів).

З висновками господарського суду у даній справі повністю погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, оскільки вони засновані на повному та всебічному дослідженні усіх обставин справи, з наданням належної правової оцінки доказам як окремо, так у їх сукупності.

Що стосується доводів апелянта, то вони не спростовують висновків господарського суду та не можуть вплинути на оскаржене рішення.

1) Довід апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджується матеріалами даної справи.

2) Апелянт стверджує, що належним чином здав, а позивач прийняв вагон №95446456 на колії № 11, та вагон забраний зі станції без зауважень в момент видачі, у зв`язку з чим відповідач не повинен нести відповідальність за нестачу вантажу. Факт видачі підтверджується підписом одержувача у пам`ятці № 276 на подавання вагонів форми ГУ-45.

Колегія суддів з цього приводу приймає до уваги позицію позивача, що оскільки при передаванні завантажених вагонів сторони проводять лише їх зовнішній огляд, який може тривати до 1 хв., без підлазання під вагони та без перевантаження (п. 76 Статуту, п. 3.15 Інструкції позивача з охорони праці для прийомоздавальника № 59-П), то отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону. У даному випадку позивач повідомив відповідача про нестачу вантажу у день подавання вагону (через 2 години після видачі), а в матеріалах справи відсутні будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагон з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагону до моменту проведення експертизи, що вказує на виникнення нестачі вантажу під час його перевезення залізницею. Також з цього питання слід приймати до уваги викладене в Акті експертизи, проведеної ТПП, про незадовільний технічний стан вагону, в якому здійснювалося перевезення вантажу, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення.

3) Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Довідка про вартість вантажу від 01.07.2019 № 9626/3-19/27 складена станом на 03.03.2019, тобто на дату видачі вантажу на станції перевезення, тому не може вважатися належним доказом, який би мав підтвердити вартість відправленого у вагоні № 95446456 вантажу по накладній № 49485741.

Колегія суддів приймає до уваги, що згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 91 ГПК).

За вказаних обставин довідка позивача про вартість вантажу, складена на дату видачі вантажу на станції перевезення, на думку колегії суддів може вважатися належним доказом, який повинен підтвердити вартість відправленого у вагоні № 95446456 вантажу по накладній № 49485741, оскільки розрахунок такої вартості здійснений правильно, а відповідач по суті такого розрахунку не заперечує, посилаючись на формальні підстави його не прийняття до уваги як доказу.

4) Як зазначає апелянт, випадок, що розглядається по цій справі врегульовано ч. 3 ст. 52 Статуту, відповідно до якої вантажі, завантажені відправником, і ті, що прибули у справних вагонах, контейнерах із непошкодженими пломбами відправника, видаються без перевірки їх кількості і стану. Тому у даному випадку, залізниця не мала обов`язку скласти комерційний акт, а судом першої інстанції невірно застосовано п. 16 Правил, та відмова начальника станції у складенні комерційного акта, викладена у листі від 05.03.2019 № ДН5-07/186 є нормативно обґрунтованою.

Такий довід апелянта спростовується Актом експертизи № 120-0250 від 06.03.2019, який вказує на прибуття вантажу (зерно сорго) у несправному вагоні (зазори в місцях з`єднання кришки та бункера, залатані кусками монтажної піни із затиснутими зернами сорго).

5) Як зазначає апелянт, в порушення ст.86 та ст. 104 ГПК України, судом першої інстанції не об`єктивно досліджено та надано оцінку акту експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 06.03.2019 № 120-0250, внаслідок чого визнано його належним доказом по справі, який нібито підтверджує технічну несправність вагону та прибуття вантажу в меншої кількості. Відповідач неодноразово наголошував та детально доводив, що акт експертизи є неналежним та недопустимим доказом, складений з численними порушеннями законодавства. В рішенні суду зазначається, що актом експертизи підтверджуються обставини наявності технічних пошкоджень вагону, але не зрозуміло з яких підстав судом першої інстанції робиться такий висновок, адже акт експертизи не містить ніяких висновків з приводу технічних пошкоджень вагону. В рішенні суду зазначається, що актом експертизи підтверджується прибуття вантажу в меншої кількості, ніж прийнято до перевезення, але в акті експертизи не встановлено момент нестачі вантажу; висновок суду з приводу того, що зменшення кількості вантажу відбулось саме під час перевезення є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності.

На думку колегії суддів Акт експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 06.03.2019 № 120-0250 є належним та допустимим доказом у даній справі відповідно до тих обставин, які потребують доказуванню. Акт відповідає встановленим вимогам до документів, які складаються Торгово-промисловою палатою при проведенні експертизи. Доводи апелянта про те, що Акт не містить висновків про технічні пошкодження вагону, не спростовують відомостей, викладених в пункті 13 цього Акту про встановлені експертизою фактичні обставини при зовнішньому огляді вагону. Акт дійсно не вказує на обставини щодо виникнення моменту нестачі вантажу та не містить висновку про те, що зменшення кількості вантажу відбулось саме під час перевезення. Але встановлення таких саме обставин та робити такі висновки не входило до завдання на проведення вказаної експертизи. Згідно пункту 6 Акту експертизи регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 06.03.2019 № 120-0250 завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагона. Вказані висновки, щодо яких заперечує апелянт, були зроблені господарським судом відповідно до своєї компетенції та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Висновки колегії суддів апеляційного господарського суду:

Право на судовий захист тісно пов`язано з таким основоположним принципом правової держави, як верховенство права.

Статтею 8 Конституції задекларовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Тлумачення поняття «верховенство права» надається у рішенні Конституційного Суду України (далі КСУ) № 15-рп/2004 від 02.11.2004. У цьому рішенні зазначається: «Верховенство права це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права».

Здійснення судами правосуддя на засадах верховенства права та забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є завданням суду, про яке зазначено у статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Стаття 2 Господарського процесуального кодексу України передбачає «Завдання та основні засади господарського судочинства», а саме: Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

За таких обставин, керуючись принципом верховенства права, в основу якого покладено справедливість, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019 року по справі № 916/1939/19 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.09.2019року по справі № 916/1939/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

М.А. Мишкіна