У Х В А Л А

26 грудня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/1069/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фетисової І.А., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову б/н б/д

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТЬМАНСЬКЕ»

вул. В.Ющенко, 61, м. Батурин, Бахмацький район, Чернігівська область, 16512

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ АЛЬЯНС»

вул. Пугачова, 1/1, м. Мізяків, Калинівський район, Вінницька область, 22437

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанна Анатоліївна

вул. Петрозаводська, 2А, прим. 109, м. Київ, 03035

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАНСЬКЕ" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 888, яким звернуто стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (стягувач), місцезнаходження 22437, Вінницька область, Калинівський район, с, Мізяків, вул. Пугачова, б. 1/1, Ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) 38106189, р/р НОМЕР_1 в АТ "ОТП Бапк" м. Київ, МФО 300528, на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 236,06 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьманське" ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) 41105190, місцезнаходження: 16512, Чернігівська обл., Бахмацький район, місто Батурин, вулиця імені Віктора Ющенка, буд. 61, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ Приватбанк, МФО 380269. У разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАНСЬКЕ" (повністю або частково), пропоную задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС", шляхом стягнення грошових коштів з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАНСЬКЕ", та перерахувати суму згідно договору поставки товару № АА-00034 від 25 лютого 2019 року у розмірі 913 664 (дев`ятсот тринадцять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 67 копійок, з яких 837 636,12 грн. - вартість товару, 76 028,55 грн. відсотки за користування товарним кредитом, за наступними реквізитами: отримувач Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" (), р/р НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк", м. Київ, МФО 300528. Додатково стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕТЬМАНСЬКЕ", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ АЛЬЯНС" витрати на вчинення виконавчого напису у сумі 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.61 Конституції України, що відповідний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням умов п. 2.3.10 договору застави майбутнього врожаю від 03.09.2019, за відсутності в ДРЄ обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави обтяжувачем (відповідачем), з порушенням вимог ст.24, 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", вимог ст.39, 88 Закону України "Про нотаріат" та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 та передбачає повійне стягнення за рахунок заставного майна та коштів.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області 26.12.2019 відкрито провадження у справі 927/1069/19, залучено до участі у справі в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною .

Позивачем з позовною заявою одночасно подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 888 до набрання законної сили рішенням по справі.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує на те, що всупереч вимог чинного законодавства та умов договору застави майбутнього врожаю, згідно з яким предметом застави, на який може бути звернуто стягнення на підставі виконавчого напису у безспірному порядку, є виключно зерно кукурудзи 2019 року (майбутній врожай), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А., у порушення вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», вчиняючи виконавчий напис, вийшла за межі своєї компетенції та без достатньої на те правової підстави, змінила «предмет застави», на який звертається стягнення, зазначивши про це у виконавчому написі. За таких обставин, наявність у оспорюваному виконавчому написі двох різновидів стягнення (звернення стягнення як на майно (кукурудзу) так і на грошові кошти) містить недопустимі (незаконні) положення, які прямо суперечать ст. 61 Конституції України, умовам договору застави майбутнього врожаю, оскільки можуть призвести до подвійного стягнення з заявника (позивача) однієї і тієї ж заборгованості, суттєвих перешкод у здійсненні заявником (позивачем) власної господарської діяльності, порушення прав та законних інтересів та завдання значних збитків заявнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Гетьманське».

Також заявником зазначено, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення відсутні, оскільки внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить заявник (позивач), відповідачу не буде завдано жодних збитків.

Відповідно до приписів ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік заходів забезпечення позову, а також регламентовано, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як передбачено в п. 5 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися із предметом та підставами позову, а особа, яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є встановлення наявності або відсутності підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Заявником до заяви про забезпечення позову додано копію виконавчого напису, вчиненого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого за номером 888, копію договору застави майбутнього врожаю, укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. 03.09.2019 за реєстровим номером 669, копію договору поставки товару № АА-00034, укладеного між позивачем та відповідачем від 25.02.2019, копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 60901916 від 17.12.2019.

При цьому, як на підставу звернення з відповідним позовом позивачем вказується на те, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений за наявності порушень приписів ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, за відсутності факту безспірності вимог, подвійного стягнення за виконавчим написом заставним майном та грошовими коштами.

В той же час, із матеріалів позову вбачається, що на сьогоднішній день оскаржуваний виконавчий напис став підставою для відкриття 17.12.2019 приватним виконавцем №60901916 з його виконання, а в наслідок вчинених виконавцем дій передбачається арешт майна та рахунків боржника.

Суд відзначає, що приписи ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", які встановлюють вичерпний перелік підстав зупинення виконавчих дій, не містять такої підстави як оскарження виконавчого документу до суду, а вказують лише на обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій, зокрема, на підставі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із порушенням приписів закону при його вчиненні нотаріусом, не нівелює обов`язку виконавця вчинити примусові дії з його виконання в порядку та в межах строків, визначених Законом України "Про виконавче провадження", що свідчить про обґрунтованість посилань заявника на можливе виконання спірного виконавчого напису (стягнення визначених коштів) за час вирішення даного спору в суді, що підтверджує позицію заявника.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки в даному випадку предметом спору є немайнова позовна вимога, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

А тому, за наявності в матеріалах справи документального підтвердження початку примусового виконання спірного виконавчого напису, обґрунтованим є посилання на те, що невжиття заходів до забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом може нівелювати ефективність судового захисту шляхом прийняття рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог, адже у разі повного виконання спірного виконавчого напису таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки запропоновані до стягнення за ним кошти вже будуть стягнуті і з метою їх повернення заявнику доведеться знову звертатися до суду з новими позовами та витрачати додаткові кошти.

В силу ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Вказаними нормами закону передбачено, що власник має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення.

При цьому стягнення коштів за наслідками вчинення приватним виконавцем виконавчих дій щодо виконання виконавчого напису нотаріуса, правомірність якого оскаржується, зводиться до можливого протиправного позбавлення власника свого права власності на майно - зокрема, грошові кошти, у випадку встановлення судом обставин щодо неправомірності вчинення відповідного виконавчого напису.

А тому, в даному випадку, враховуючи те, що на час розгляду справи розпочато процедуру виконання спірного виконавчого напису, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі нього є адекватним та ефективним способом забезпечення позову, відповідаючим ст. 137 ГПК України.

Аналогічні висновки щодо необхідності з метою забезпечення належного захисту прав і інтересів осіб зупинення виконавчого провадження до розгляду спору про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого відкрито відповідне виконавче провадження, містяться в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, які в послідуючому знайшли своє застосування при вирішення тотожних питань в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №924/789/18 та у справі №924/790/18, №910/4762/16 від 11.10.2019.

Судом враховує, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим потенційним порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може породжувати подання нових позовів, зокрема стосовно відшкодування стягнутих коштів чи повернення майна за рахунок яких буде здійснено їх відшкодування в межах виконавчого провадження (у разі встановлення судом обставин неправомірності видачі оскаржуваного виконавчого напису), суд вважає обґрунтованими вимоги щодо зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення зазначеного вище зупинення стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті, а тому суд при винесенні цієї ухвали має визначити строк зупинення виконавчих дій до набрання рішенням по справі №927/1069/19 законної сили .

Відповідно до ст.141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позву без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства. Аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 18 липня 2018 року у справі №916/2851/17.

За таких обставин, враховуючи немайновий характер заявлених позовних вимог, суд погоджується з позицію заявника щодо недоцільності зустрічного забезпечення.

Крім цього, виходячи з приписів частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Здійснивши оцінку фактичним обставинам подання заяви та предмету заявлених немайнових вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову до вирішення даного спору по суті шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 888 до набрання законної сили рішенням по справі.

За таких обставин, подана заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. Керуючись ст. 136, 137, 140, 234, 235, 255, 256 ГПК України Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕТЬМАНСЬКЕ» про забезпечення позову б/н б/д задовольнити.

2. Вжити заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням у справі господарського суду Чернігівської області № 927/1069/19 шляхом

зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Жанною Анатоліївною та зареєстрованого в реєстрі за № 888.

3. Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

4. Дана Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від оскарження і відкриття виконавчого провадження, відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

Стягувач :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЕТЬМАНСЬКЕ»

вул. В.Ющенко, 61, м. Батурин, Бахмацький район, Чернігівська область, 16512

ідентифікаційний код юридичної особи 41105190

Боржник:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ АЛЬЯНС»

вул. Пугачова, 1/1, м. Мізяків, Калинівський район, Вінницька область, 22437 ідентифікаційний код 38106189

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Копію ухвали направити сторонам та третій особі.

Оригінал даної ухвали направити приватному виконавцю виконавчого округу Чернігівської області Палігіну Олександру Петровичу (офіс приватного виконавця: пр-т Перемоги, 139, оф. 213, м. Чернігів, 14013, +88, +17), для негайного виконання у відповідності до ч.2 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

7. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи в порядку, передбаченому статтею 145 Господарського процесуального кодексу України.

8. Оскарження ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову не зупиняє її виконання. Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 26.12.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя І. А. Фетисова