УХВАЛА

19 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/792/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Кушніра І. В., Могила С. К.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.08.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

про стягнення 629 935,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 до Касаційного господарського суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.08.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 (повний текст складено 05.11.2019) у справі № 905/792/19, надіслана скаржником поштою 21.11.2019 через відповідний апеляційний суд.

Оскаржуваним рішеннями Господарського суду Донецької області від 21.08.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, відмовлено у задоволенні позову ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення 629 935,31 грн заборгованості за договором постачання природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015, у тому числі 47 7764,54 грн пені, 43 398,41грн 3% річних, 108 772,36 грн інфляційної індексації.

Вказане рішення суду обґрунтоване застосуванням до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016, який передбачає списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом. Судами зазначено, що вказаний Закон набрав чинності 30.11.2016, та встановлено, що погашення заборгованості відповідача за 2016 рік відбулось до 26.10.2016, що зумовило відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційної індексації.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій у справі № 905/792/18 щодо відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скаржник посилається на неправильне застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а саме зазначено про те, що обов`язковою підставою для застосування частини 3 статті 7 цього Закону є включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії.

Заявник стверджує, що матеріали справи не містять доказів включення Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Тому відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості (в тому числі списання заборгованості) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопо-стачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водо-постачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та ретельно перевіривши доводи скаржника, матеріали справи суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Так, стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення у питанні застосування приписів частини 3 статті 7 Закону, суди керувалися правовим висновком Верховного Суду, що був неодноразово викладений, зокрема, у постановах від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справі № 908/2055/17, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 01.04.2019 у справі № 922/2784/18.

Так, у застосуванні частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" Верховним Судом було зроблено висновок про те, що ця частина статті 7 Закону є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Вказаним спростовуються доводи заявника про те, що відповідач не є учасником процедури списання заборгованості, оскільки не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Частиною 3 статті 7 зазначеного Закону передбачено можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних, так і у спосіб списання цих нарахувань на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Закону.

Судами встановлено, що основна заборгованість за отриманий газ станом на час набрання чинності цим Законом була погашена.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим на законних підставах було відмовлено у позові.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, а також зважаючи на наведені вище висновки Верховного Суду щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 293 ГПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина 7 статті 12 ГПК України).

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 становить 1 921,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 629 935,31 грн, а отже ціна позову у справі № 905/792/19 не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене немає підстав вважати касаційну скаргу позивача обґрунтованою, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.08.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі № 905/792/19.

Керуючись статтями 233, 234, 235, абзацом 1 частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Донецької області від 21.08.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 у справі № 905/792/19.

2. Матеріали касаційної скарги на 19 (дев`ятнадцяти) аркушах, у тому числі оригінал платіжного доручення від 18.11.2019 № 7010696 про сплату судового збору, повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді І. В. Кушнір

С. К. Могил