ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2019 справа № 914/1709/19

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем», м. Київ
до відповідача:Фермерського господарства «ЛюбомирМГ», с. Новосільці, Жидачівський район, Львівська область
про:
стягнення 1750309,59 грн.
Суддя Артимович В.М.

При секретарі судового засідання Іванило О.П.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросем» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фермерського господарства «ЛюбомирМГ» про стягнення 1 750 309,59 грн. заборгованості, з яких 1242585,76 грн. заборгованості вартості товару, 213940,81 грн. пені, 172699,71 грн. штрафу та 121083,31 грн. трьох відсотків річних.

Ухвалою суду від 27.08.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2019р.

10.09.2019 р. відповідачем на розгляд суду подано відзив на позов, в якому просить відмовити в частині стягнення пені у розмірі 213940,81 грн. та 20% річних у розмірі 121083,31 грн.

20.09.2019 р. на розгляд суду від позивача надійшли клопотання про розгляд справи без участі представника та відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 26.09.2019 р. розгляд справи відкладено на 16.10.2019 р.

10.10.2019 р. від позивача надійшло клопотання (вх. № 41968/19), в якому зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без участі уповноваженого представника позивача.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Артимовича В.М. судове засідання, призначене на 16.10.2019 р., не відбулось.

Ухвалою суду від 21.10.2019 р. підготовче засідання відкладено на 30.10.2019 р.

Ухвалою від 30.10.2019 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив судове засідання з розгляду спору по суті на 20.11.2019 р.

07.11.2019 р. від позивача надійшли письмові пояснення (вх. № 46174/19), в яких зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Також позивач зазначає про неможливість бути присутнім у судовому засіданні.

13.11.2019 р. від позивача надійшло клопотання (вх. № 47038/19), в якому просить задовольнити позовні вимоги повністю та розглядати справу за відсутності представника позивача.

20.11.2019 р. відповідачем подано клопотання (вх. № 48164/19) про перенесення розгляду справи у зв`язку із наміром врегулювати спір в добровільному порядку.

Ухвалою суду від 20.11.2019 р. розгляд справи відкладено на 27.11.2019 р.

27.11.2019 р. від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 49674/19) про перенесення розгляду судової справи у зв`язку із наміром сторін досягти спільної згоди щодо мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 27.11.2019 р. розгляд справи відкладено на 11.12.2019 р.

11.12.2019 р. від представника відповідача на розгляд суду надійшло клопотання (вх. № 52140/19) про перенесення позгляду судової справи, в якому просить відкласти розгляд справи та постановити ухвалу про колегіальний розгляд справи № 914/1709/19.

В судове засідання 11.12.2019 р. з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Щодо клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи та відкладення розгляду справи заперечив повністю в зв`язку з безпідставністю. Зокрема, зазначив, що дана справа не є складною та відповідачем вже неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи для затягування розгляду справи. Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання 11.12.2019 р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 11.12.2019 р. оголошено перерву до 11.12.2019 р. о 14:15 год.

В продовжене судове засідання 11.12.2019 р. представники сторін не з`явилися.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення та колегіальний розгляд справи, заслухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що одним з основних принципів господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012 р. суд зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Відповідно до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Необхідно зазначити, що згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного та спрощеного позовного провадження.

Закон не визначає, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду. Складність справи може визначатися залежно від складності спірних матеріально правових відносин; кількості доказів, поданих на підтвердження вимог та заперечень; неясності чи суперечливості правових норм, що підлягають застосуванню у спірних відносинах; неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини тощо.

Згідно з ч. 10 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи, питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою від 30.10.2019 р. суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив судове засідання розгляду спору по суті. Заявником не наведено жодних обгрунтувань щодо складності даної справи чи необхідності дослідження значної кількості документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що твердження представника відповідача про неможливість бути присутнім у судовому засіданні 11.12.2019 р. також не підтверджено жодними доказами. Крім того, нормами господарського процесуального права не передбачено визнання поважною такої причини відсутності представника сторони як «відсутність обізнаного із справою фахівця».

Так, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи наведені положення законодавства право особи на представництво не обмежено однією особою. Більш того, юридичну особу може представляти і керівник такої юридичної особи та будь-яка уповноважена відповідно до закону, статуту, положення особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки а також у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на викладене, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та про колегіальний рохгляд справи не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно.

1.Описова частина рішення.

1.1.Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.10.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) було укладено договір поставки № 26.10.17-08, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати (поставити) покупцевіу його власність сільськогосподарську техніку та/або обладнання (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

ТзОВ «Агросем» взяті на себе зобов`язання виконало належним чином та в повному обсязі, відвантаживши ФГ «Любомир-МГ» товар на загальну суму 2 275 884,00 грн. (два мільйони двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн 00 коп.), що підтверджується видатковою накладною від 19.12.2018 р. № АГ-19/12032, актом приймання-передачі від 19.12.2018 р. та довіреністю № 154 від 19.12.2018 р..

Позивач стверджує, що відповідач здійснив оплату вартості товару лише частково та з порушенням строків оплати, заборгувавши позивачу станом на момент подання позову 1 426 997,12 грн., які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до умов п. 10.2., п. 10.6. договору позивачем за порушення термінів оплати товару нараховано відповідачу 213940,81 грн. пені та 172699,71 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача.

Також позивач відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 10.7. договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою від 10.10.2018 р. № 3 до договору поставки від 26.10.2018 р. № 26.10.17-08) нараховано відповідачу 121083,31 грн. відсотків річних, які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений за подання даної позовної заяви судовий збір.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідачем 10.09.2019 р. подано на розгляд суду відзив на позовну заяву, в якому просить у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем» до Фермерського господарства «Любомир-МГ» в частині стягнення пені у розмірі 213 940, 81 грн. та 20 % річних у розмірі 121 083,31 грн. відмовити. Зокрема, у відзиві зазначає, що 10.10.2018 р. між ТзОВ «Агросем» та ФГ «Любомир-МГ» було укладено додаткову угоду № 3 до договору поставки від 26.10.2018 р. № 26.10.17-08, згідно якої сторонами було внесено зміни до абзацу б) п. 3.4. договору, що стосується графіку та термінів оплати 80 % вартості товару.

Додатковою угодою № 3 також було внесено зміни до п. 4.1. договору щодо терміну поставки товару, що відбувається після здійснення покупцем платежу згідно абзацу а) п. 3.4. та було внесено зміни до п.4.2. договору - встановлено термін поставки до 21.12.2018 року. Крім цього, договір було доповнено пунктами 10.5., 10.6, 10.7., якими встановлено відповідальність покупця за порушення умов договору щодо оплати товару.

Відповідач вважає, що позивач у своїй позовній заяві при розрахунку штрафних санкцій виходить з термінів оплати, встановлених договором поставки від 26.10.2018 р. у редакції до змін. Тому, на думку відповідача, виходячи з положень ст. ст. 625, 653 ЦК України, при розрахунку неустойки (пені) та 20 % річних, позивач повинен був керуватися додатковою угодою № 3 від 10 жовтня 2018 року, якою було змінено строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 213940,81 грн., 20% річних в розмірі 121 083,31 грн та, відповідно, судових витрат в розмірі 26 254,64 грн.

1.3. Заяви та клопотання сторін.

Позивачем 20.09.2019 р. на розгляд суду подано відповідь на відзив. Позивач зазначає, що дійсно між ним та відповідачем були укладені додаткові угоди, про що було зазначено позивачем у позовній заяві. Але звертає увагу на той факт, що в додатковій угоді № 1 було змінено дату другого платежу (абзац б) п.3.4. договору) до 30.05.2018 року, у додатковій угоді №2 було внесено зміни до абзацу б) п.3.4. договору, а в додатковій угоді №3 було змінено строк та умови поставки, прописано графік оплати 80% вартості з розбивкою на періоди та додано п.10.5., п. 10.6., п. 10.7. Отже, Додатковими угодами в плані оплат змінювалась лише дати оплати другого платежу згідно з абзацом б) п.3.4. договору, стосовно абзацу а) п.3.4. змін не вносились, а пеня на суму 9 289,92 грн. нарахована правомірно.

Зазначає, що нарахування відбувалося по мірі оплати відповідачем заборгованості. Та нарахування пені у всіх її періодах здійснювалось з суворим дотриманням позивачем чинного законодавства умов договору поставки та додаткових угод, що були укладенні сторонами в рамках договору поставки, а твердження представника відповідача стосовно відступлення позивача від умов додаткової угоди № 3 є безпідставними та необгрунтованими.

Стосовно нарахування трьох та двадцяти відсотків річних. Правовою підставою для нарахування відсотків річних є ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Сторонами 10 жовтня 2018 року було укладено додаткову угоду № 3, якою було доповнено розділ 10 договору пунктом 10.7., відповідно до якого за умови порушення грошового зобов`язання покупець (відповідач) зобов`язаний сплатити на користь постачальника (позивача) проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 20 річних від простроченої суми за весь період прострочення. Згідно даного формулювання інший розмір процентів визначений у Договорі.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 3 угода вважається укладеною та набирає чинності з моменту її підписання та скріплення печатками. Тобто збільшений розмір % річних може застосовуватись виключно після підписання додаткової угоди. Стверджує, що дану вимогу позивачем було суворо дотримано та розпочато нарахування 20 % річних з 11.10.2018 року, тобто з наступного дня після укладення сторонами додаткової угоди № 3, що по суті не є порушенням умов договору та додаткової угоди.

2.Мотивувальна частина рішення:

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) 26.10.2017 р. укладено договір поставки № 26.10.17-08 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати (поставити) покупцевіу його власність сільськогосподарську техніку та/або обладнання (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2. договору ціна, кількість, асортимент товару зазначаються у специфікаціях (додатках), що є невідємною частиною цього договору.

У п. 3.1. договору сторони обумовили, що ціна за одиницю та загальна вартість товару, зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 3.2. договору протягом строку дії Договору, грошові зобов`язання покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки товар має імпортну складову, сторони у специфікаціях визначають еквівалент ціни товару в іноземній валюті (долар США чи ЄВРО) у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті підписання специфікації.

Пунктом 3.3. договору визначено, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника. Розрахунки між сторонами можуть проводитись в інших формах, окрім грошової, які не заборонені діючим законодавством України, в т.ч. з використанням вексельної форми розрахунків або припинення грошових зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до п. 3.4. договору покупець оплачує товар наступним чином: а) оплата товару в розмірі 20% загальної вартості товару, шо постачається по цьому договору, здійснюється то 30.10.2017 року; б) оплата решти 80% вартості товару, шо постачається по цьому договору, здійснюється до 10.03.2018 року.

У п. 3.6. договору сторонами обумовлено, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України покупець у день здійснення оплати за товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити постачальнику, як скориговану вартість товару за наступною формулою:

Х2=Х1*Y2/Y1, де

Х1 - вартість/частина вартості товару у гривнях, зазначена у відповідній специфікації,

Y1 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, шо передує даті підписання специфікації,

Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті оплати,

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини товару, у гривнях.

У п. 4.1. визначено, що поставка товару здійснюється постачальником за умови виконання покупцем п. 3.4. та п. 3.6 договору.

Відповідно до п. 4.2. товар повинен бути поставлений покупцю в термін до 13.03.2018 року, але в будь-якому випадку не раніше повної оплати товару. У разі порушення строків оплати товару постачальник вправі перенести строк поставки на кількість днів, рівну кількості днів прострочення і до нього не можуть бути застосовані санкції за прострочення поставки, передбачені цим договором та чинним законодавством України.

На кожну поставку оформляється накладна. Датою поставки товару є дата прийняття товару покупцем за видатковою накладною (п. 4.3. договору).

Згідно з п. 4.4. договорпу товар передається покупцю у присутності представника постачальника із відповідними повноваженнями. Поставка товару здійснюється тільки за наявності в уповноваженої особи покупця оригіналу довіреності на отримання товару від постачальника. Керівник покупця вправі приймати товар від постачальника без довіреності. Товар вважається переданим покупцеві з моменту фактичного підписання товаросупроводжувальних документів (накладних).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) 28.02.2018 було узгоджено та укладено додаткову угоду №1, згідно з якою сторонами було внесено зміни до абзацу б) п. 3.4. та до п. 4.2. договору. Відповідно до даної угоди перенесено термін оплати до 30.05.2018 та термін поставки до 01.06.2018.

Сторонами 30.05.2018 було укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої внесено зміни до абзацу б) п. 3.4 та до п. 4.2. договору. Згідно з додатковою угодою № 2 було перенесено термін оплати до 10.10.2018 та термін поставки до 11.10.2018.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) 10.10.2018 було узгоджено та укладено додаткову угоду № 3, згідно з якою внесено зміни до абзацу б) п.3.4. договору та викладено його в наступній редакції: «б) оплата решти 80% вартості Товару, що постачається по цьому договору, здійснюється покупцем згідно наступного графіку:

оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.02.2019;

оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.03.2019;

оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.04.2019;

оплата в розмірі 20% здійснюється Покупцем у строк до 10.05.2019.

Додатковою угодою № 3 також було внесено зміни до п.4.1. договору, відповідно до якого поставка товару відбувається після здійснення ФГ «Любомир-МГ» платежу згідно п.3.4. абзацу а). Також було внесено зміни до п. 4.2. договору, згідно з яким термін поставки було встановлено до 21.12.2018. Сторонами у додатковій угоді № 3 було доповнено розділ 10 (Відповідальність сторін) договору наступними пунктами:

п.10.5. Сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку порушення Покупцем пункту 5.4. цього договору, у випадку відчуження в будь-якій формі Покупцем Товару, за який Покупець повністю не розрахувався з Постачальником (не сплатив повної вартості Товару), на користь будь яких третіх осіб, Покупець зобов`язаний, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання від Постачальника відповідної вимоги, якщо у вимозі не буде вказано інший строк, сплатити на користь Постачальника штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від вартості Товару, шо визначена у Специфікації до даного Договору.

п.10.6. Сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку порушення Покупцем термінів або умов оплати Товару згідно абзацу б) пункту 3.4. та пункту 3.6. цього Договору, більш ніж на 5 (п`ять) банківських днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу, за кожен факт такого порушення.

п. 10.7. Сторони дійшли взаємної згоди, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20 % (двадцять процентів) річних, від простроченої суми, за весь період прострочення.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросем» поставило Фермерському господарству «Любомир-МГ» товар на загальну суму 2 275 884,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.12.2018 № АГ-19/12032, актом приймання-передачі від 19.12.2018 та довіреністю від 19.12.2018 № 154.

Відповідач здійснив оплату вартості поставленого товару частково на суму 848 886,88 грн.

Так, 31.10.2017 р. відповідач на виконання умов абзацу а) п. 3.4. договору здійснив платіж у розмірі 448886,88 грн.

22.10.2018 р. відповідач здійснив платіж у розмірі 100 000,00 грн.

23.05.2019 р. відповідач на виконання умов договору поставки та додаткової угоди № 3 здійснив платіж у розмірі 200 000,00 грн. 26.07.2019р. відповідач здійснив платіж у розмірі 100 000,00 грн.

Таким чином, залишок заборгованості відповідно до даного договору становить 1 426 997,12 грн., що також не заперечується відповідачем. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Сторони визначили відповідальність сторін за порушення умов договору у розділі 10 договору. У випадку невиконання чи неналежного виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до законодавства та умов договору (п. 10.1. договору). У випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (п. 10.2. договору). Відповідно до п. 10.4. договору нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, здійснюється до повного розрахунку. Сторони домовились збільшити позовну давність про стягнення неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором до 3-х років.

Як зазначалося вище, сторони відповідно до додаткової угоди № 3 від 10.10.2018 р. доповнили договір п. 10.6., згідно з яким у випадку порушення покупцем термінів або умов оплати товару згідно абзацу б) пункту 3.4. та пункту 3.6. цього договору, більш ніж на 5 (п`ять) банківських днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу, за кожен факт такого порушення; п. 10.7., згідно з яким за порушення грошових зобов`язань по оплаті товару, покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 20 % (двадцять процентів) річних, від простроченої суми, за весь період прострочення.

Згідно з наведеними у позовній заяві розрахунками, за неналежне виконання договірних зобов`язань, позивач нарахував відповідачу 213940,81 грн. пені, 172699,71 грн. штрафу, 177,84 грн. 3% річних та 120905,47 грн. 20% річних, які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 26254,64 грн. сплаченого судового збору.

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросем» (постачальник) та Фермерським господарством «Любомир-МГ» (покупець) 26.10.2017 р. укладено договір поставки № 26.10.17-08 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати (поставити) покупцеві у його власність сільськогосподарську техніку та/або обладнання (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його (п.1.1. договору).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 2275884,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.12.2018р. № АГ-19/12032, актом приймання-передачі від 19.12.2018 р. та довіреністю від 19.12.2018 р. № 154.

Відповідно до п. 3.4. договору (з врахуванням додаткових угод № 1, 2, 3) покупець оплачує товар наступним чином: а) оплата товару в розмірі 20% загальної вартості товару, шо постачається по цьому договору, здійснюється то 30.10.2017 року; б) оплата решти 80% вартості товару, шо постачається по цьому договору, здійснюється покупцем згідно наступного графіку: - оплата в розмірі 20% здійснюється покупцем у строк до 10.02.2019; - оплата в розмірі 20% здійснюється покупцем у строк до 10.03.2019; - оплата в розмірі 20% здійснюється покупцем у строк до 10.04.2019; - оплата в розмірі 20% здійснюється покупцем у строк до 10.05.2019.

У п. 3.6. договору сторонами обумовлено, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України покупець у день здійснення оплати за товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити постачальнику, як скориговану вартість товару за формулою, вказаною в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Як стверджує позивач та свідчать матеріали справи, відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати виконував несвоєчасно. Відповідач здійснив оплату вартості поставленого товару частково на суму 848 886,88 грн., заборгувавши позивачу 1 426 997,12 грн., що також не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, беручи до уваги те, що наявність заборгованості за поставлений товар не заперечується відповідачем, позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за поставлений товар підлягають до задоволення та слід стягнути з відповідача на користь позивача 1 426 997,12 грн. за поставлений товар.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 10.2. та п. 10.4. договору сторони погодили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Нарахування пені за прострочення виконання грошових зобов`язань, здійснюється до повного розрахунку. Сторони домовились збільшити позовну давність про стягнення неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором до 3-х років.

Позивачем за прострочення зобов`язання з оплати товару нараховано відповідачу пеню у розмірі 213940,81 грн.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому за загальним правилом період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд зазначає, що нарахування пені здійснювалося позивачем невірно, оскільки ним не враховано положення п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України при нарахуванні пені за прострочення оплат згідно графіку, визначеному абз. б) п. 3.4. (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 від 10.10.2018). Так, позивачем не враховано, що 10.02.2019 р. та 10.03.2019 р. (крайні дні оплати згідно графіку) вихідні дні (неділя).

Здійснивши перерахунок пені з врахуванням наведених положень законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 213135,45 грн. пені (розрахунок додається). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 805,39 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до п. 10.6. договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 від 10.10.2018) сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку порушення покупцем термінів або умов оплати Товару згідно абзацу б) пункту 3.4. та пункту 3.6. цього Договору, більш ніж на 5 (п`ять) банківських днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 10 % (десять відсотків) від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу, за кожен факт такого порушення.

Враховуючи, що відповідачем прострочено термін оплати за поставлений товар в сумі 1726997,12 грн. більш ніж на 5 банківських днів, позивачем правомірно нараховано штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу, що становить 172699,71 грн. та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наведеного у позовній заяві розрахунку, позивачем нараховано відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 01.11.2019 р. по 10.10.2019 р. 177,84 грн. трьох відсотків річних; відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 10.6. договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 3 від 10.10.2018) з 11.10.2019 р. по 14.08.2019 р. 120905,47 грн. двадцяти відсотків річних.

Перевіривши правильність проведеного розрахунку двадцяти відсотків річних, суд зазначає, що такий позивачем проведено невірно, оскільки ним невірно визначено початок строку прострочення (з 16-го числа кожного місяця, наступного за звітним), не враховано умов п. 6.3. договору (оплата до 25-го числа місяця, наступного за звітним).

Здійснивши перерахунок відсотків річних, які належить стягнути з відповідача на користь позивача за порушення порядку та строку оплати поставленого товару суд встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 120636,39 грн. відсотків річних (розрахунок додається до матеріалів справи). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 446,92 грн. слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача про те, що при розрахунку неустойки (пені) та 20 % річних, позивач повинен був керуватися виключно додатковою угодою № 3 від 10 жовтня 2018 року, якою було змінено строк виконання зобов`язання відповідача щодо оплати товару, суд зазначає таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 653 Цивільного кодексу України визначено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, зміна умов договору за згодою сторін є етапом розвитку договірного зобовя`зання, що не звільняє сторін від відповідальності за порушення виконання договірних зобов`язань, які існували до моменту внесення змін.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 26235,86 грн. Сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір в сумі 18,78 грн слід покласти на позивача.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, оскільки позивач та відповідач після оголошення перерви в судовому засіданні 11.12.2019 р. до 14:15 год. не з`явилися, рішення складено та підписано 21.12.2019 р.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути із Фермерського господарства «Любомир МГ» (81760, Львівська область, Жидачівський район, село Новосільці, вул. Польова, будинок 1, ідентифікаційний код 33506270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем» (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 6А, ідентифікаційний код 30967,76 грн. заборгованості, 120636,39 грн. відсотків річних, 213135,42 грн. пені, 172699,71 грн. штрафу та 26235,86 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

4. У задоволенні решта позовних вимог, в частині стягнення пені в сумі 805,39 грн. та трьох відсотків річних в сумі 446,92 грн. відмовити.

5. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Судові витрати в сумі 18,78 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Артимович В.М.