ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

23 грудня 2019 року Справа № 906/745/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р.

(ухвалене о 10:50 год. у м. Житомирі)

у справі № 906/745/19 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 33025,20грн

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулось з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 33025 грн. 20 коп. неустойки за час прострочення користування торгівельним майданчиком з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що після закінчення строку дії Договору оренди №247 від 31.12.2013 р. відповідач не повернула торговельний майданчик з оренди, що встановлено рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.07.16 у справі №906/422/16.

Зазначає, що оскільки відповідач не звільняє торгівельний майданчик, ним на підставі ч.2 ст.785 ЦК України нараховано відповідачу неустойку за новий період прострочення - з 01.04.2016р. по 01.07.2019 р. на загальну суму 27599 грн. 90 коп.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі № 906/745/19 в задоволення позову відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 31.12.2013 р. між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди №247.

Враховуючи, що строк дії договору №247 від 31.12.2013 р. закінчився 31.12.2014 р., а відповідач не повернула торговельні майданчики з оренди, рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.07.2016 р. у справі №906/422/16 з відповідача було стягнуто неустойку за період прострочення користування торгівельним майданчиком до 01.04.2016 р.

13.02.2019 р. позивач направив відповідачу лист, в якому пропонував терміново сплатити заборгованість за рішенням суду, укласти договір на торгівельний майданчик №206 на 2019 рік або повернути його ПР "Кооперативний ринок" згідно акта прийому-передачі.

Проаналізувавши обставини справи та положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 184, 759-761, 763, 765 ЦК України, п. п. 1.1., 4.2.5., 4.3.8. Договору, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язана була у 7-ми денний термін, що в календарних днях визначається як період з 01.01.2015 р. по 08.01.2015 р. включно (07.01.2015р. - святковий день), звільнити торговельний майданчик шляхом переміщення (демонтажу) розташованих в межах їх площі тимчасових споруд.

Разом з тим, оцінивши умови п.п.1.1, 4.2.5 та 4.3.8 договору оренди у сукупності із встановленими рішенням суду обставинами, суд вказав, що позивач не скористався правом перемістити тимчасову споруду відповідача, що була встановлена на орендованому торговельному майданчику, на штраф майданчик ринку, якщо останні фактично не були звільнені відповідачем у спосіб, визначений договором.

Оцінивши доводи позивача про необхідність повторного застосування до відповідача ч.2 статті 785 ЦК України , судом зазначено, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Суд констатував, що подання нового позову на підставі ч.2 ст.785 ЦК України за період з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р. на загальну суму 33025 грн. 20 коп. після ухвалення Господарським судом Житомирської області рішення суду від 14.07.2016 р. у справі №906/422/16, яке набрало законної сили, про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з 28.06.2014 р. по 01.04.2016 р. на загальну суму 17044 грн. 56 коп. на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, суд розцінив як зловживання правом та порушення таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а тому відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовив в захисті цивільного права позивача.

Також судом зазначено, що оскільки договір оренди №247 від 31.12.2013 р. укладений з відповідачем як підприємцем для провадження торгівельної діяльності, тобто для комерційного використання, правовідносини, пов`язані з його використання є господарськими, а тому спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі № 906/745/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Господарський суд Житомирської області неправильно оцінив та відповідно не установив обставини, які мають значення для справи, що стало наслідком не надання судом оцінки кожному доказу, які були надані позивачем і містяться в справі.

Рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/422/16 від 14 липня 2016р. та Постановою Рівненського апеляційного Господарського суду від 16 серпня 2016р. встановлено, що відповідач навмисно не виконав свого обов`язку щодо повернення орендованого торгівельного майданчика після припинення дії договору 25 червня 2014р.

Рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/422/16 від 14 липня 2016р. з відповідача стягнуто неустойку у розмірі 17044 грн. 56 коп. В той же час, відповідач не виконує вищевказане рішення суду.

В подальшому позивач направив відповідачу претензію № 79 від 02.02.2018р. та лист № 31 від 13.02.2019р. з вимогою сплатити неустойку та звільнити торгівельний майданчик № 206, які відповідач отримав особисто рекомендованим листом і не надав відповіді, продовжуючи використовувати орендований торгівельний майданчик, на якому розмістив металевий кіоск і використовує його в своїй господарській діяльності та в якому зберігає товар, що є перешкодою для виконання права позивача, передбаченого п.4.2.5 Договору - переміщення кіоску на штраф майданчик. Поруч з тим, переміщення кіоску на штраф майданчик є правом, а не обов`язком позивача.

Вказані обставини свідчать про навмисне невиконання відповідачем обов`язку, передбаченого п.4.3.8, п.4.3 Договору № 247 та ст. 785 ч. 1 ЦК України.

Відповідач використовуючи безоплатно торгівельний майданчик № 206, отримуючи при цьому доходи, а позивач несе витрати по його утриманню.

Висновок суду , що позивач зловживає правом при поданні позову про стягнення неустойки і тим самим допускає бездіяльність з виконання договірних умов п.4.2.5 договору № 247 за вищевказаних обставин є помилковим.

Враховуючи вищевикладене, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019р. у справі № 906/745/19 є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.

Відповідач - ОСОБА_1 не скористалася правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 31.12.2013р. між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено Договір оренди № 247 (далі - Договір) (а. с. 12).

За умовами п. 1.1. Договору, предметом договору є торгівельний майданчик № 206 площею 7 кв. м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Відповідно до п. 1.3 Договору, об`єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності.

Орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору, тобто з 01.01.2014 р. до 31.12.2014 р. включно.

Пунктом 3.1. сторони визначили, що орендна плата складає 403 грн. 90 коп. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Відповідно до п. 4.3.3 договору відповідач взяла на себе зобов`язання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За умовами п. 4.2.5. Договору орендодавець має право у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об`єкт оренди, перемістити тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штраф майданчик ринку.

Орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду (п. 4.3.8. Договору).

Відповідно до п. 6.3. Договору якщо орендар має намір укласти Договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору подати Орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів; за умови відсутності в орендодавця заперечень Договір може бути пролонгований на такий же термін; в іншому випадку Договір припиняє дію відповідно до п.6.1.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.07.2016 р. у справі №906/422/16 позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 17407 грн. 98 коп., з яких: 17044 грн. 56 коп. неустойки за період прострочення користування торгівельним майданчиком № 206 від 28.06.2014 р. до 01.04.2016 р. та 363 грн. 42 коп. заборгованості з орендної плати задоволено. (а. с.15-17).

13.02.2019 р. позивач направив відповідачу лист, в якому пропонував терміново сплатити заборгованість за рішенням суду, укласти договір на торгівельний майданчик №206 на 2019 рік або повернути його ПР "Кооперативний ринок" згідно акта прийому-передачі (а.с.14).

Матеріали господарської справи не містять доказів реагування відповідача на вказану претензію.

Враховуючи, що відповідач не звільняє торгівельний майданчик на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, позивач нарахував неустойку за новий період прострочення - з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р. на загальну суму 33025 грн. 20 коп. та звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права з позовом про стягнення з відповідача подвійної неустойки за час прострочення користування торгівельним майданчиком в розмірі 33025 грн. 20 коп.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626 - 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом вище, укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором найму.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Дана норма кореспондується зі ст. 283 ГК України, частина 1 якої визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно частини 6 цієї статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

Згідно зі ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.07.2016 р. у справі № 906/422/16, яке залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 р., стягнуто з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 28.06.2014 р. по 01.04.2016 р. на загальну суму 17044 грн. 56коп. на підставі ч.2 ст.785 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких ці обставини встановлено. В частині 7 цієї статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Під час розгляду зазначеної справи, судами було встановлено, строку дії договору №247 закінчився 27.06.2014 р. (день одержання орендарем претензії №177 від 25.06.2014 р., у якій зокрема містилась вимога про повернення майна), а тому в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України дана обставина не доказується при розгляді справи № 906/745/19.

Як зазначено вище, відповідно до п. 4.3.8. Договору орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду.

За таких обставин, відповідач була зобов`язана в термін з 27.06.2014 р. по 04.07.2014 р. повернути позивачу об`єкт оренди.

В той же час, звертаючись до суду із позовом в справі № 906/745/19 позивач просить стягнути з відповідача 33025 грн. 20 коп. неустойки за час прострочення користування торгівельним майданчиком з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р.

Вище зазначено, що об`єктом оренди є торгівельний майданчик № 206 площею 7 кв. м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку.

Позивач зазначає, що відповідач продовжує користуватися торгівельним майданчиком, розміщує на ньому металевий кіоск та здійснює господарську діяльність.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В той же час, позивач звертаючись до суду не надав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 . продовжує користуватися об`єктом оренди та не звільняє його.

Також, звертаючись до суду із даним позовом, Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" просить стягнути з ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст.785 ЦК України за новий період прострочення з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р. на загальну суму 33025 грн. 20 коп., після рішення суду про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення за період з 01.07.2014р. по 01.04.2016 р. на загальну суму 17044 грн. 56 коп.

За приписами ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 914/4238/15, постановах Верховного Суду України від 02.09.2014р. у справі №927/1215/13 і від 19.08.2014р. у справі № 3-85гс14.

З укладенням договору №247 у сторін виник інтерес щодо належного виконання своїх обов`язків, який ґрунтується на легітимному очікуванні добросовісної та розумної поведінки сторін зобов`язання, що у випадку невиконання наймачем обов`язку щодо звільнення торговельних майданчиків ґарантував би наймодавцю можливість відновлення своїх прав за рахунок переміщення тимчасових споруд на штраф майданчик ринку і компенсації збитків, пов`язаних з таким переміщенням.

В той же час, просячи повторно стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування торговельними майданчиками за новий період прострочення з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р., позивач також не надає доказів вжиття ним заходів щодо переміщення тимчасової споруди відповідача, передбачених п. 4.2.5. Договору.

Судом звертається увага на те, що позивачем також не заявляється вимога про звільнення та повернення об`єкта оренди.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Апеляційний господарський суд беручи до уваги вище встановлені обставини справи та положення законодавства приходить до висновку про відмову в задоволені даного позову, з тих підстав, що позивач до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 33025 грн. 20 коп. неустойки за час прострочення користування торгівельним майданчиком з 01.04.2016 р. по 01.07.2019 р. (враховуючи наявність іншого судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за попередній період) не заявляючи вимогу про повернення об`єкта оренди, не користуючись належно своїми правами, передбаченими Договором, фактично зловживає правом та порушує засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Поруч з тим, судом апеляційної інстанції береться до уваги, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р.

В матеріалах справи наявні дві вимоги позивача до відповідача з повідомленням про необхідність сплати заборгованості (від 02.02.2018 р. № 79, від 13.02.2019 р. № 31) та зазначенням, що у разі несплати такої заборгованості позивач звернеться до суду.

Однак, як вище вказано, позивач не надав доказів перебування (розміщення) на орендованому майданчику майна відповідача, а у разі підтвердження розміщення такого майна, виконання ним п. 4.2.5. Договору щодо переміщення тимчасової споруди відповідача на штрафмайданчик ринку, а в результаті своєї пасивної поведінки, нараховує відповідачу неустойку в розмірі подвійної орендної плати.

Щодо рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі №906/745/19 в чистині визначення юрисдикції даного спору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" в апеляційній скарзі не наводить доказів незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, суд апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 269 ГПК України не виходить за межі доводів апеляційної скарги та не перевіряє рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі №906/745/19 в чистині визначення юрисдикції даного спору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про вимога позивача відмову в задоволенні позову, оскільки останній є безпідставним та недоведеним.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі № 906/745/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.10.2019 р. у справі № 906/745/19 - без змін.

2. Справу № 906/745/19 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "23" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.