ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1185/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу акціонера Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019

у справі №904/1185/19

за позовом Акціонера приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_2 (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.Станіславського, 20/55)

до Відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (53500, Дніпропетровська область, м. Покров, вул Г.Тикви,3)

Відповідача-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійним правочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (далі - Відповідач-1) про визнання недійсним укладеного між Відповідачем-1 та ОСОБА_1 договору цесії № 1 від 31.07.2015, за яким Відповідач-1 відступив на користь ОСОБА_1 право вимоги за договором позики № 6 від 08.04.2014 року.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що в порушення умов п. 7.5. договору позики № 6 від 08.04.2014, який передбачає здійснення відступлення права вимоги за цим договором на користь третіх осіб виключно за умов письмового погодженням з іншою стороною, спірний договір цесії укладено без згоди боржника по договору позики - ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод". Крім того, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що спірний договір порушує його права, як акціонера ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", оскільки за наслідками його укладення акціонерне товариство втратило можливість отримати грошові кошти у розмірі 810 000, 00 грн., що вплинуло на розмір дивідендів, які підлягають виплаті Позивачу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 у справі №904/1185/19 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору цесії № 1 від 31.07.2015, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та ОСОБА_1 , за яким Відповідач-1 відступив на користь ОСОБА_1 право вимоги за договором позики № 6 від 08.04.2014 було відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 у справі №904/1185/19, згідно якої просить скасувати дане рішення та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір цесії №1 від 31.07.2015.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини щодо пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк почав перебіг після ознайомлення останнього з матеріалами справи №184/2525/15-ц, в якій рішенням від 29.01.2016 було стягнуто грошові кошти на користь ОСОБА_1 за спірним договором. Господарський суд посилається, як на основний доказ, про обізнаність апелянта, як акціонера про укладення правочину, на лист, яким було повідомлено позивача про укладення Договору цесії №1 та який був доставлений на адресу ТОВ "ОРРЗ" на ім`я директора ОСОБА_2 . Разом з тим, зазначений лист було отримано іншою особою, при цьому матеріали справи не містять доказів уповноваження такої особи на отримання кореспонденції. Твердження суду про те що ОСОБА_2 про порушення свого права мав довідався ще в 2015 році, оскільки ним було отримано копію апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області є припущенням зі сторони суду. Позивач не міг знати про факт порушення своїх прав, оскільки розумів, що даний договір не тягне ніяких правових наслідків для сторони даного договору, тому що був укладений без згоди боржника. Укладення спірного договору цесії, за яким відповідач 1 безоплатно відступив відповідачу 2 своє право майнової вимоги вартістю 810 000,00 грн. за договором позики, призвело до погіршення майнового стану товариства, що вплинуло на розмір дивідендів, які підлягають виплаті позивачу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонера приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 у справі №904/1185/19, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні з викликом сторін на 19.12.2019.

Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що позивачем не доведено належними доказами, що йому підлягає виплата дивідендів за 2015 рік, оскільки право на такі виплати виникає у акціонера тільки у разі перебування його у переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів. Таке рішення приймається виключно загальними зборами акціонерів за підсумками роботи за відповідний рік. Відповідач 1 зазначає, що позивач не обґрунтував вимоги порушення саме його корпоративних прав або обов`язків, тому такі твердження не відповідають дійсності. Окрім того, на час укладення спірного договору директором та єдиним учасником товариства боржника був ОСОБА_2 , який усвідомлював, що підприємство має заборгованість перед відповідачем, при цьому борг повернуто не було.

Інші представники, крім позивача, не з`явились в судове засідання. Були належним чином повідомлені про час розгляду справи.

Відповідно до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 19.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (Позикодавець) та ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (Позичальник) укладено договір позики № 6 від 08.04.2014, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 810 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у строк до 08.07.2014.

В пункті 7.5. Договору сторони визначили, що відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим Договором однією зі сторін до третіх осіб допускається виключно за умов письмового погодження цього з іншою стороною.

31.07.2015 між ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено договір цесії №1, відповідно до умов якого Кредитор надає Новому кредитору право вимоги від ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" суми 810 000,00 грн. згідно договору позики №6 від 08.04.2014, а також усіх збитків, які виникли в результаті непогашення заборгованості Боржником, у тому числі пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та інше. Кредитор також передає Новому кредитору всі права, які належать йому як кредитору.

Пунктом п. 4 Договору цесії передбачено, що він набуває чинності тільки після передачі Новому кредитору документів, які підтверджують наявну заборгованість у розмірі 810 000,00 грн. за договором позики № 6 від 08.04.2014.

На виконання умов п. 4 Договору, сторонами спірного правочину підписано акт приймання-передачі, згідно якого Кредитор передав, а Новий кредитор прийняв договір позики № 6 від 08.04.2014, платіжні доручення № 14 від 08.04.2014, № 3911 від 08.04.2014.

В подальшому, листом від 31.07.2015 ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" повідомило боржника ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про заміну сторони у зобов`язанні по договору позики № 6 від 08.04.2014 року внаслідок укладення договору цесії № 1 від 31.07.2015 року. Зазначене повідомлення було одержано боржником 20.08.2015.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору цесії №1 від 31.07.2015, який укладено відповідачами без письмової згоди боржника, як це передбачено умовами договору позики, чим порушено права позивача як акціонера.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. ст. 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтями 514 та 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Таким чином, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Разом з тим, згідно з ч.1, 2, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтями 92, 97 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Таким чином, повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи. Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється.

За положеннями ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою та шостою ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину заінтересованою особою, яка не є стороною договору.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Враховуючи викладене, позивач, як особа, яка не є стороною оскаржуваного правочину, повинна довести наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваних правочинів недійсним, та надати суду докази факту порушення вчиненням такого правочину його прав та законних інтересів.

Позивач зазначає, що він є акціонером ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" та посилається на порушення його корпоративних прави, з огляду на що цей спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що у зв`язку з підписанням договору цесії, без згоди боржника по договору позики, порушуються його права як акціонера на отримання частини прибутку товариства у вигляді дивідендів.

Проте, колегія суддів зазначає, що підписання генеральним директором ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" оспорюваного договору цесії без передбаченої договором позики письмової згоди на відступлення права вимоги боржника, може свідчити лише про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки посадова особа діяла саме від імені товариства, а не від імені його учасників.

Відповідного правового висновку про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів акціонера укладеними товариством договорами дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2019 у справі №916/2084/17. При цьому Верховним Судом було враховано практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої акціонер (учасник) юридичної особи, навіть мажоритарний, не може розглядатись як належний заявник, якщо йдеться про порушення прав юридичної особи (див., зокрема, рішення у справі "Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки" (Credit and Industrial Bank v. the Czech Republic), заява № 29010/95 від 20 травня 1998 року; рішення у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (Case of Terem LTD, Chechetkin and Olius v. Ukraine), заява № 70297/01, пункти 28 - 30, від 18 жовтня 2005 року; рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 30, від 21 грудня 2017 року). При цьому навіть у разі, якщо юридичну особу було ліквідовано, Європейський суд з прав людини розглядає справи за заявою саме такої юридичної особи, допускаючи її представництво в особі акціонера (учасника), якщо юридична особа не може брати участь у справі в особі своїх органів (рішення у справі "Фельдман та банк "Слов`янський" проти України", заява № 42758/05, пункт 1 резолютивної частини від 21 грудня 2017 року).

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з укладенням спірного договору без згоди на те боржника, були порушені корпоративні права позивача, у зв`язку з чим, останній правомірно звернувся до суду з вимогою про визнання такого правочину недійним. Між тим, судом відмовлено в задоволенні позовних вимог на підставі ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом за межами загального строку позовної давності про застосування якого було заявлено відповідачами. В обгрунтування пропуску позовної давності місцевий господарський суд зазначив, що листом від 31.07.2015 ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" в особі директора ОСОБА_2 було повідомлено про заміну сторони у зобов`язанні договору позики №6 від 08.04.2014 внаслідок укладення договору цесії №1 від 31.07.2015. Зазначене повідомлення було отримано товариством 20.08.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи. Окрім того, господарський суд зазначив, що ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" 02.09.2015 було отримано копію апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області про відмову у відкритті провадження за позовом до ТОВ «Орджонікідзевський рудоремонтний завод» про стягнення заборгованості за договором позики №6 від 08.04.2014 на підставі договору цесії. Таким чином місцевий господарський суд дійшов висновку про обізнаність з 2015 року ОСОБА_2 як директора ТОВ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про порушення його прав та про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Однак колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити не у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а по суті вимог у зв`язку з тим, що підписання оспорюваного правочину не свідчить про порушення корпоративних прав та інтересів позивача як акціонера, а може свідчити лише про порушення прав та інтересів самого товариства.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, позовна давність у даному випадку не застосовується.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Проте, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний господарський суд за результатами дослідження матеріалів справи та перегляду рішення в апеляційному порядку погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у позові, однак не у зв`язку з пропуском позовної давності, а по суті заявлених вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне оскаржуване судове рішення змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для зміни рішення суду першої інстанції шляхом зміни його мотивувальної частини.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонера Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 у справі №904/1185/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 у справі №904/1185/19 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.12.2019

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль