ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

24.12.2019 Справа № 905/2395/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

розглянувши заяву Приватного підприємства «Сельком», м.Маріуполь, Донецька область,

про забезпечення позову в справі,

за позовом Приватного підприємства «Сельком», м.Маріуполь, Донецька область,

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м.Маріуполь, Донецька область,

про визнання переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання незаконної відмови у поновленні договору, визнання укладеними додаткових угод, визнання поновленим договір договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2019 року позивач Приватне підприємство «Сельком» звернулось до господарського суду з позовом до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, в якому позивач просить суд:

1. Визнати за Приватним підприємством «Сельком», переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009, із змінами на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га - рілля, зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що здійснено у книзі записів державної реєстрації договори оренди землі вчинено запис 12 листопада 2009 р. за № 02 із додатками;

2. Визнати незаконною відмову у поновленні договору, викладеної у листі - повідомлені від 05.12.2019 №П-7036/0-1767/0/37-19 Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (87551, вул.Машинобудівників, 1 м. Маріуполь, Донецька обл., );

3. Визнати укладеною додаткову угоду від 12.11.2019 р. до договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р., зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що у книзі записів державної реєстрації договори оренди землі вчинено запис 12 листопада 2009 р. за № 02;

4. Визнати укладеною додаткову угоду № 2 від 12.11.2019 р. до договір договору оренди земельної ділянки від 12.11.2009 р., із змінами на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га - рілля., зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що здійснено у книзі записів державної реєстрації договори оренди землі вчинено запис 12 листопада 2009 р. за № 02;

5. Визнати поновленим договір оренди земельної ділянки від 12.11.2009, із змінами на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га-рілля., зареєстрованого у Першотравневому райвідділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», про що здійснено у книзі записів державної реєстрації договори оренди землі вчинено запис 12 листопада 2009 р. за №02 із додатками.

Одночасно, позивач звернувся із заявою від 17.12.2019 року про забезпечення позову, в якій просить суд: заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Донецькій області та його структурним підрозділам приймати рішення (видавати накази), яким надавати дозволи на виготовлення будь-якої документації із землеустрою, проведення державної реєстрації земельних ділянок та затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок будь-кому у власність або користування у межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на кадастрові земельні ділянки :04:000:1171 площею 13,4485 га - рілля та :04:000:1172 площею 43,8091 га - рілля, які знаходиться на території Ялтинської селищної ради.

За змістом заяви позивач обґрунтовує необхідність застосування заходів забезпечення позову зверненням із позовними вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання незаконної відмови у поновленні договору, визнання укладеними додаткових угод, визнання поновленим договір договору оренди земельної ділянки.

Позивач вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, може розпорядитися спірною земельною ділянкою на власний розсуд шляхом включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право оренди яких буде продано через земельні торги (аукціони) або надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, як зазначено у відмові у поновленні договору, що є предметом позову Приватного підприємства «Сельком».

На підтвердження факту існування ризиків ускладнення виконання рішення суду у майбутньому позивач надає: копію рішення по справі 241/1666/17 із реєстру судових рішень, копію наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення на ім`я ОСОБА_1 , копію наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення на ім`я ОСОБА_2 , копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 , копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 , копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 , копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 . Зазначені документи стосуються взаємовідносин відповідача із вказаними особами щодо розпорядження земельним ділянками, які відмінні від предмету спору по справі №905/2395/19, та до яких позивач не має відношення.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині 11 вказаної статті встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За змістом положень ст.ст. 13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна достатньо обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Подана позивачем заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях, не містить конкретних фактів та обставин які свідчили б про існування реальної загрози порушення його прав, та реального існування ризиків створення відповідачем перешкод правосуддю.

Посилання в заяві на законодавчо надану можливість відповідача, як розпорядника земельної ділянки, здійснювати будь-які дії по розпорядженню земельною ділянкою, у тому числі передавати земельну ділянку у власність або в користування для всіх потреб іншим особам, змінювати її межі, цільове призначення тощо, не може бути розцінена судом як загроза істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, слід зазначити, що позивач не ставив на розгляд суду жодної з вимог, яка би потребувала виконання судового рішення державною виконавчою службою. Адже визнання переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, визнання незаконної відмови у поновленні договору, визнання укладеними додаткових угод, визнання поновленим договір договору оренди земельної ділянки - не є майновими вимогами, і для їх виконання, у разі задоволення позову, достатнім є лише судове рішення, що набрало законної сили, а видача наказу та примусове виконання рішення за заявленими позовними вимогами не буде провадитись.

Таким чином, вжиття судом викладених в заяві про забезпечення позову заходів не є адекватними заявленим вимогам, не перебуває у зв`язку з предметом позовних вимог, а тому підстави для задоволення заяви відсутні. Зазначений висновок кореспондуються із позицією Касаційного господарського суду в складі Верховного суду, викладений в постанові від 26 липня 2018р. у справі № 911/396/18.

З огляду на наведене, дослідивши матеріали додані до клопотання, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача від 26.04.2019р. про вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Сельком», м.Маріуполь, Донецька область, про забезпечення позову в справі, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання) до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області в порядку ст.ст. 254-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.12.2019.

Суддя К.С. Харакоз