ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/489/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС", 61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 56, кв. 8, код 41217716, засоби зв"язку - , телефон +29
до HUZHOU UNIFULL INDUISTRIAL FIBRE CO., LTD. (Хучжоу Юніфулл Індастріал Фібре Ко., Лтд) 313021, Китай, Чжецзян, місто Хучжоу, район Вухін, місто Донглін, промислова зона
про стягнення 21 000 долларів США та 36 766,43 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

20.02.2019 до господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС" про стягнення з HUZHOU UNIFULL INDUISTRIAL FIBRE CO., LTD. (Хучжоу Юніфулл Індастріал Фібре Ко., Лтд) 21 000 дол. США та 36 766,43 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ "Науково виробнича фірма "ТКС" вказує на наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС" (ТОВ "НВФ "ТКС"), Україна (далі - Покупець) в особі директора Барана Мирона Костянтиновича, діючого на підставі Статуту та Хучжоу Юніфулл Індастріал Фібре Ко., Лтд (HUZHOU UNIFULL INDUSTRIAL FIBRE CO.,LTD., CHINA) (далі - Постачальник) в особі директора пана Lifei, діючого на підставі Статуту, укладено Договір № 5 від 21 серпня 2018 року.

Згідно умов вищевказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС" (надалі - Позивач) сплатило HUZHOU UNIFULL INDUSTRIAL FIBRE CO.,LTD., CHINA (надалі - Відповідач) грошові кошти за товар у сумі 21 000 доларів США, а Відповідач поставку товару не здійснив.

Такі обставини стали підставою для звернення Позивача з позовом до суду про стягнення суми попередньої оплати в розмірі 21 000 дол. США, нарахованих згідно ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в розмірі 7 168,87 грн. та інфляційних втрат в розмірі 29 597,56 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 25.02.2019 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

08.05.2019 року позивачем були надані до суду завірені переклади ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі № 922/489/19.

15 травня 2019 року господарський суд Харківської області звернувся до Міністерство Юстиції Китайської Народної Республіки з судовим дорученням про вручення ухвали про відкриття провадження по справі відповідачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2019 призначено підготовче засідання на 10.06.19 о 12:30 год. Зупинено провадження у справі № 922/489/19 на період вручення документів відповідачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.06.2019 відкладено підготовче засідання на 31.07.19. Зупинено провадження у справі № 922/489/19 на період вручення документів відповідачу.

Ухвалою суду від 25.02.2019 про відкриття провадження у справі №922/489/19 визначено достатній термін розгляду справи у відповідності з Конвенцією Про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах від 15.11.1965 р., а саме встановити достатній строк розгляду справи, що становить шість місяців з дати направлення цієї ухвали на адресу відповідача у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, судове доручення про вручення відповідачу ухвал суду та позовної заяви з доданими до неї документами було направлено на адресу Центрального органу запитуваної Держави - Китайської Народної Республіки 15.05.2019, та ким чином, 15.11.2019 наступив строк, який було визначено судом як достатній для розгляду справи.

За цей час, Відповідач правом на участь представника у підготовчих засіданнях суду не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи дотримання судом приписів Гаазької конвенції та достатність терміну з дати першого направлення прохання про вручення судових та позасудових документів відповідачу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Отже, суд зазначає, що господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС " (далі - Покупець, Позивач) та HUZHOU UNIFULL INDUSTRIAL FIBRE CO.,LTD., (далі - Постачальник, Відповідач), укладено Договір № 5 від 21 серпня 2018 року, предметом якого є наступне: Постачальник зобов`язується виготовити, а Покупець прийняти та оплатити на умовах даного Договору, продукцію власного виробництва високоміцні синтетичні поліефірні нитки, промислового призначення, іменовані в подальшому - Товар, в асортименті, кількості та за ціною згідно з додатками до цього Договору.

Згідно з п. 11.2 Договору у разі, коли суперечки за Договором не можуть бути вирішені шляхом переговорів, вони повинні бути передані на розгляд Господарському Суду Харківської області. При вирішенні спорів за цим Договором сторони застосовують матеріальне і процесуальне право України.

За цим договором Постачальник зобов`язався за замовленням Замовника поставити Товар, а саме продукцію високоміцні синтетичні поліефірні нитки, промислового призначення, а покупець прийняти і сплатити Товар в розмірі і в терміни, передбачені договором.

За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, провели декілька поставок (рух відображено в акті звірки), а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 Цивільного кодексу (далі - ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пп. 5.1, 5.2. Договору, оплата за товар здійснюється шляхом грошового переказу на умовах зазначених в Додатках до цього Договору. Детально умови оплати обговорюються Постачальником та Покупцем і відображаються в письмовому вигляді в відповідних Додатках до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 від 21.08.2018р. умови оплати: передоплата 21000 доларів США сплачується усією сумою або частинами у строк до 25.09.2018 р. включно; залишок передоплати 21917,76 доларів США сплачується всією сумою або частинами у строк до 10.10.2018 р. включно (п. 1.2 Додатку), а строк відвантаження Товару до 25.09.2018 р. включно.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що оплата товару була здійснена позивачем у сумі 593 342 гривень 32 копійки (21000 доларів США) на підставі інвойсу №FВ18ЕХР1111 від 21.08.2018 р. згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті № 3 від 14.09.2018.

Як зазначає позивач та, що не було спростовано відповідачем під час розгляду справи, останній не поставив продукцію позивачу.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Суд зазначає, що правова природа попередньої оплати внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми. Обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих покупцем (позивачем) коштів, внаслідок не поставки відповідачем товару, - не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені ч. 2 ст.693 Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку що позивач має право вимагати повернення зробленої ним на користь відповідача передплати за договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, товар за договором не поставив.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за отриманий товар перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою програми Калькулятор Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства та є правомірним.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідачем не оспорено вказану заборгованість, відзиву на позовну заяву не надано.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Також, позивачем було заявлено до стягнення 14 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України ).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Латиш К.В. було підписано договір про надання правової допомоги від 02.10.2018.

В матеріалах справи наявний розрахунок витрат на професійну допомогу на суму 14000,00 грн.

Таким чином, суд, враховуючи, що ГПК України передбачено відшкодування судових витрат як тих, які сторона сплатила, так і тих, які сторона має ще сплатити (підлягають сплаті) та приймаючи до уваги наданий позивачем розрахунок витрат, які згідно останнього становлять 14 000,00 грн. (з урахуванням послуг, які надає адвокат, зазначених в даному розрахунку) вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача саме 14 000 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями: 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС" до HUZHOU UNIFULL INDUISTRIAL FIBRE CO., LTD. (Хучжоу Юніфулл Індастріал Фібре Ко., Лтд) задовольнити повністю.

Стягнути з HUZHOU UNIFULL INDUISTRIAL FIBRE CO., LTD. ((Хучжоу Юніфулл Індастріал Фібре Ко., Лтд) 313021, Китай, Чжецзян, місто Хучжоу, район Вухін, місто Донглін, промислова зона)) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробнича фірма "ТКС" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 56, кв. 8, код 41217716) - суму боргу в розмірі 21 000 дол. США (еквівалентно 529 873,66 гривень на момент звернення до суду з позовом).

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача - "KATEX Warenhandel GmbH".

Стягнути з "KATEX Warenhandel GmbH" (20095, Hamburg, Schopenstehl 20. Deutschland, Commerzbank AG, Germany, Hamburg Deutschland, BLZ : 200 400 00 Konto-Nr.: 6 444 079 SWIFT : COBADEFFXXX IBAN : 07 44407900 (20095, Гамбург, Шопенштель, 20, Німеччина)) на користь Малого приватного підприємства "Агросервіс" (64830, Харківська область, Близнюківський район, с. Шевченкове Перше, вул. Шевченка, 76, код 30039435) 11 472,11 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Мале приватне підприємство "Агросервіс" (64830, Харківська область, Близнюківський район, с. Шевченкове Перше, вул. Шевченка, 76, код 30039435).

Відповідач - "KATEX Warenhandel GmbH" (20095, Hamburg, Schopenstehl 20. Deutschland, Commerzbank AG, Germany, Hamburg Deutschland, BLZ : 200 400 00 Konto-Nr.: 6 444 079 SWIFT : COBADEFFXXX IBAN : 07 44407900 (20095, Гамбург, Шопенштель, 20, Німеччина)).

Повне рішення складено "26" грудня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров