РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019Справа № 910/11786/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: 1) Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (02094, м.Київ, бульвар Праці, будинок 1/1),

2) Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (02002, м. Київ, вул. Челябінська, б. 9-г)

до Приватного підприємства "Побутрембуд" (02192, м. Київ, вул. Миропільська, 25)

про припинення дії договору оренди, виселення та передачу приміщення

Представники сторін:

від позивача-1: Майданік В.Ю.,

від позивача-2: Майданік В.Ю.,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фону Дніпровського району м. Києва" до Приватного підприємства "Побутрембуд", у якій позивачі просять ухвалити рішення про припинення станом на 22.07.2019 дії договору оренди № 1665, через повідомлення позивачем 1 (орендодавцем) відповідача про небажання подовжувати з ним орендні (договірні) відносини (згідно Закону України "Про оренду державного і комунального майна"), виселення Приватного підприємства "Побутрембуд" з нежитлового підвального приміщення 241,04 м2 за адресою пр-т. Ю.Гагаріна, 4, м. Київ, та передачу приміщення позивачу 2 шляхом підписання позивачем 2 і відповідачем двостороннього акту приймання-передачі орендного майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що змістом ст. 17 "Про оренду державного і комунального майна" визначено як підставу припинення договору оренду лише бажання однієї зі сторін не подовжувати договір оренди, строк дії якого сплив, а відповідач не заявив протягом місяця, своїх заперечень, при наявності фактів порушення відповідачем користування орендованим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11786/19, призначено підготовче засідання у справі на 23.09.2019.

23.09.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В підготовче засідання 23.09.2019 з`явилися представники сторін.

Представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 23.09.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено відкласти підготовче засідання на 21.10.2019.

18.10.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

В підготовче засідання 21.10.2019 з`явилися представники позивача. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подавши клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням адвоката О.В. Цибенка на лікарняному.

Ухвалою суду від 21.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 21.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2019.

Судове засідання 11.11.2019 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному.

Водночас, 11.11.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав заяву про відвід судді Трофименко Т.Ю. від розгляду справи № 910/11786/19, яка мотивована тим, що ухвалою від 21.10.2019 за відсутності представника відповідача суддя закрила підготовче провадження та призначила справу до судового розгляду по суті, чим позбавила відповідача права на подання доказів у справі, які він мав намір подати саме під час підготовчого судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2019 визнано відвід судді необґрунтованим, заяву Приватного підприємства "Побутрембуд" про відвід судді Трофименко Т.Ю. від розгляду справи № 910/11786/19 передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 заяву Приватного підприємства "Побутрембуд" про відвід судді передано на розгляд судді Кирилюк Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Кирилюк Т.Ю.) від 14.11.2019 у задоволенні заяви Приватного підприємства "Побутрембуд" про відвід судді Трофименко Т.Ю. від розгляду справи № 910/11786/19 відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2019 судове засідання у справі № 910/11786/19 призначено на 11.12.2019.

11.12.2019 через відділ діловодства суду відповідач подав заяву про відкладення розгляду справи та клопотання про зобов`язання позивача надати до суду оригінали доказів, на які він посилається у позові.

В судове засідання 11.12.2019 з`явився представник позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив відмовити у її задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Щодо клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати оригінали документів, суд зазначає про його часткове задоволення, оскільки у судовому засіданні позивачем було надано, а відповідачем оглянуто оригінал листа № 103/6492/26/1 від 16.07.2019 та фіскального чека від 17.07.2019. Натомість, у засіданні представник позивача пояснив про неможливість надання для огляду повідомлення про вручення поштового відправлення у зв`язку з його відсутністю у позивача.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач у визначений строк відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи обмеженість процесуального строку, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 11.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2010 між Комунальним підприємством «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» Дніпровської районної у м. Києві ради (орендодавець) та Приватним підприємством «Побутрембуд» (орендар) укладено договір № 1665 оренди нерухомого майна (надалі також - договір), за умовами якого орендо ОРЕНДОДАВЕЦЬ на підставі рішення № 129 від 25.06.5007 року Дніпровської районної у м. Києві ради та виданого у встановленому порядку Розпорядження № 235-Р від 20.02.2010 року Дніпровської районної у м. Києві ради передає в оренду нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та окреме індивідуально визначене майно, а ОРЕНДАР приймає в строкове платне користування нерухоме майно (об`єкт оренди), що знаходиться з адресою: м. Київ, пр-т Ю.Гагаріна, буд. 4.

Згідно з п. 2.1 договору об`єктом оренди є: нерухоме майно (будівля, споруда) загальною площею 241,04 кв.м., в т.ч. підвальне приміщення - 241,04 кв.м. устаткування, інвентар, інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1).

Відповідно до п. 3.1 договору орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди у строк, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі нерухомого майна з урахуванням особливостей, визначених у а. 5.16 цього договору.

Згідно з п. 6.2 договору у разі закінчення строку дії цього договору, при його розірванні або припиненні (у т.ч. достроковому) орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю у стані, у якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які не можливо відокремити від об`єкту оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу на період строку дії цього договору. Об`єкт оренди приймається (здається) комісією, що складається із представників сторін договору.

Цей договір укладено строком на два роки 364 дні, що діє з 01 липня 2010 до 29 червня 2013 р. включно. (п. 8.1 договору)

Як встановлено у п. 8.4 договору, цей договір автоматично припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі об`єкта оренди; банкрутства ОРЕНДАРЯ; розірвання, у випадках передбачених цим договором; дострокового припинення,у випадках, передбачених цим договором; приватизації об`єкта оренди ОРЕНДАРЕМ; ліквідації ОРЕНДАРЯ-юридичної особи; у разі смерті ОРЕНДАРЯ (якщо орендарем є фізична особа-підприємець, самозайнята особа або фізична особа).

Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 орендодавцями визначались районні в місті Києві державні адміністрації щодо майна, яке передане їм в управління. Ці повноваження підтверджені в рішенні власника № 415/1280 від 21.04.2015 з одночасними затвердженням нового "Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" і Методики розрахунку орендної плати територіальної громади міста Києва.

В квітні 2012 року внаслідок реорганізації в комунальній сфері міста Києва, діяльність Комунального підприємства «Фінансово-розрахунковий центр «Дніпровський» Дніпровської районної в місті Києві ради (ФРЦ) було припинено шляхом ліквідації підприємства на підставі рішення власника № 758/6994 від 01.12.2011.

На підставі рішення власника №270/270 від 09.10.2014 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Відповідно до розпорядження № 61 від 13.02.2015 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з 16.02.2015 на праві господарського відання за позивачем-2 закріплено об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління позивача-1, в тому числі, нежиле приміщення за адресою: м. Київ, пр-т Ю.Гагаріна, 4, відповідно додатка до розпорядження.

Звертаючись до суду з цим позовом, посилаючись на ст. 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», позивачі зазначають, що станом на 22.07.2019 договір № 1665 оренди нерухомого майна від 01.07.2010 припинений у зв`язку з наявністю заперечень орендодавця проти продовження дії договору та порушенням відповідачем умов користування орендованим майном. Зважаючи на це, позивачі просять суд ухвалити рішення про припинення станом на 22.07.2019 дії договору оренди № 1665 через повідомлення позивачем-1 відповідача про небажання продовжувати з ним орендні (договірні) відносини (Згідно Закону України «Про оренду державного і комунального майна»), виселення відповідача з нежитлового підвального приміщення 241,04 м2 за адресою пр-т Ю.Гагаріна, 4, м. Київ, та передачі приміщення позивачу-2 шляхом підписання позивачем-2 і відповідачем двостороннього акту приймання-передачі орендованого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтями 627, 628 та 629 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України (надалі також - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Водночас, оскільки об`єктом оренди за договором № 1665 від 01.07.2010 є комунальне майно, то на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року № 2269-XII (надалі також - Закон), у частині першій статті 2 якою наведено аналогічне визначення оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 10 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Частиною 4 ст. 284 ГК України встановлено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також встановлено ст. 764 ЦК України.

Стаття 764 ЦК України, по суті, передбачає поновлення договору найму на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Крім цього, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

Отже, Закон визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Суд вважає, що істотне значення у даному випадку має факт направлення такого повідомлення в межах місячного строку після закінчення терміну дії договору, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково повинно бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідно форма вираження волевиявлення орендодавця.

У вказаній позиції суд звертається до постанов Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 920/960/18 та від 09.07.2019 у справі № 906/745/18.

У п. 8.1 договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на два роки 364 дні, що діє з 01 липня 2010 до 29 червня 2013 р. включно.

Однак, ураховуючи відсутність доказів протилежного, з урахуванням указаних положень Закону, суд доходить висновку про те, що у цьому випадку відбувалося неодноразове автоматичне продовження дії договору на підставі ч. 2 ст. 17 Закону до 27.06.2019.

На підтвердження висловлення відсутності наміру вкотре продовжувати дію договору № 1665 від 01.07.2010 та повідомлення про це відповідача протягом місяця після закінчення вказаного строку позивач надав до суду лист «Про заперечення щодо користування орендованим майном після закінчення договору оренди від 01.07.2010 № 1655» № 103/6492/26/1 від 16.07.2019 та фіскальний чек від 17.07.2017 в якості доказу направлення такого листа.

Однак, оскільки з фіскального чека не вдається встановити а ні вміст поштового відправлення, а ні його адресу, то указаний лист не може бути прийнятий до уваги в якості належного доказу повідомлення відповідача про припинення договору.

При цьому, суд не бере до уваги надані позивачем відомості з офіційного веб-сайту Укрпошти на підтвердження отримання відповідачем указаного листа, з огляду на відсутність можливості встановити дійсний вміст та адресу поштового відправлення.

Отже, за браком належних та достатніх доказів, у суду відсутні правові підстави для висновку, що позивач, відповідно до вимог законодавства та положень договору, своєчасно повідомив відповідача про припинення дії договору та відмову від продовження його дії.

Згідно з ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Згідно з п. 6.2 договору у разі закінчення строку дії цього договору, при його розірванні або припиненні (у т.ч. достроковому) орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю у стані, у якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які не можливо відокремити від об`єкту оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу на період строку дії цього договору.

Крім того, пунктом 5.15 договору передбачено, що орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди з боку власника об`єкта оренди, останній зобов`язаний протягом 30 календарних днів передати об`єкт оренди по акту приймання-передачі орендодавцю.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки факту припинення дії договору судом встановлено не було, а відповідно і виникнення у орендаря обов`язку щодо повернення (передачі) орендованого майна, орендар правомірно користується орендованими приміщеннями, суд доходить висновку, що правові підстави для його виселення та зобов`язання передати позивачу-2 нерухоме майно, що є об`єктом оренди за договором, відсутні.

Разом з тим, як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до числа яких належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абзацу 2 пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, зазначеними правовими нормами не встановлено можливості припиняти дію договору, оскільки передбачений у пункті 6 частини 2 статті 16 ЦК спосіб захисту як "припинення правовідношення" не є тотожним "припиненню правочину", тобто позивачем в цій частині позовних вимог обрано спосіб захисту, який не передбачений діючим законодавством та не забезпечує захисту його порушених прав, оскільки спрямований на встановлення юридичного факту, з яким пов`язується можливість вимагати повернення майна з оренди.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 23.12.2019

Суддя Т. Ю. Трофименко