СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2019 р. Справа № 910/6284/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: розглянувши апеляційну скаргу Мартюхіна Н.О., Геза Т.Д., Плахов О.В., Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ (вх. №3265 Д/2)
на рішення Господарського суду від Донецької області 25.09.2019
у справі№910/6284/19 (суддя Чернова О.В.)
за позовом до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", м. Київ Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО'', м. Курахове, Донецька область
простягнення заборгованості в сумі 38 943,22 грн.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення з відповідача 38943,22 грн. заборгованості за договорами на постачання теплової енергії №330871 від 30 листопада 2012 року, №330888-01 від 27 березня 2017 року, №330889-01 від 27 березня 2017 року, №330892-02 від 22 грудня 2015 року та №330888 від 01 березня 2009 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок прийняття Київською міською радою Рішення №517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "КИЇВЕНЕРГО'' Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30 квітня 2018 року, ПАТ "КИЇВЕНЕРГО'' припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, і тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання. У зв`язку з цим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 38 943,22 грн. грошові кошти, що вносилися Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" в якості передоплати за договорами на постачання теплової енергії №330871 від 30.11.2012, №330888-01 від 27.03.2017, №330889-01 від 27.03.2017, №330892-02 від 22.12.2015, №330888 від 01.03.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 38943,22 грн. надіслано за встановленою підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 виправлено допущені в ухвалі Господарського суду міста Києва № 910/6294/19 від 20.05.2019 описки; зазначено, що позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 38943,22 грн. надіслати за встановленою підсудністю до Господарського суду Донецької області.

31.05.2019 супровідним листом Господарського суду міста Києва справу №910/6284/19 було направлено до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2019 позовні матеріали № 910/6284/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" про стягнення 38943,22 грн. направлено до Господарського суду Донецької області за підсудністю.

12.06.2019 матеріали справи №910/6284/19 надійшли до Господарського суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО'' про стягнення заборгованості в сумі 38943,22 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині стягнення суми передоплати вартості непоставленої теплової енергії за спірними договорами у розмірі 38943,22 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест", в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник зазначає, що висновки викладені у рішенні Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 не відповідають дійсним обставинам справи, а під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:

-апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що ним не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині стягнення суми передоплати вартості непоставленої теплової енергії за спірними договорами у розмірі 38943,22 грн., оскільки позивачем до суду першої інстанції було надано всі необхідні документи;

-судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідач у своєму відзиві не заперечує, а підтверджує факт існування заборгованості перед позивачем у виді передоплати за теплову енергію по спірним договорам;

-у своєму рішенні Господарським судом Донецької області зазначено, що позивач в електронному вигляді надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, однак таке клопотання позивачем не надсилалося, у зв`язку з чим він був позбавлений свого права у судовому засіданні на захист прав та законних інтересів, а також на надання пояснень по справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2019 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" на рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 сформовано колегію суддів у складі: Мартюхіна Н.О. головуючий суддя, суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" на рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19; встановлено відповідачу строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 13.11.2019; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" на рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 ухвалено розпочати з 14.11.2019 без повідомлення учасників справи.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не направив його до суду.

Як вже зазначалось вище, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.03.2009 між Акціонерним товариством КИЇВЕНЕРГО (далі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" (далі Абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №330888. Постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а Споживач зобов`язується отримати та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому Договорі (п. 1.1)

Згідно з п.2.2.1 договору Постачальник зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межі балансової належності із Споживачем (додатки 3,4) для потреб опалення в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання протягом року згідно із заявленим Споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у додатку 1.

Відповідно до п.2.3.1 договору Споживач зобов`язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії у терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Пунктом 4.1 передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2010.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією зі сторін про його припинення.

Договір припиняє свою дію в випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом; ліквідації однієї із сторін (п.4.9 договору).

В додатку №2 до Договору №330888 від 01.03.2009 сторони передбачили порядок розрахунків за теплову енергію.

Споживач щомісячно: забезпечує не пізніші 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ПОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок Постачальника згідно з його розрахунком (п.10 додатку №2 до договору).

Крім того, між позивачем (далі Енергопостачальна організація) та відповідачем (далі Абонент) укладено договори №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017, предметом яких є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. Договорів).

Згідно п.2.2.1 договорів енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону (а відповідно до п. 2.2.1 Договору №330871 від 30.11.2012 також гарячого водопостачання протягом року) в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.2.3.1 договорів абонент зобов`язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначенні у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії. Виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору (п. 2.3.2).

Додатки №4 до договорів сторонами передбачено порядок розрахунків за теплову енергію.

Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України Про заставу, як засіб гарантії спожитої теплової енергії (п.2 додатків №4 до договорів).

Так, відповідно до п. 5 додатку №4 до Договору №330871 від 30.11.2012 Абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районі теплозбуту №1 за адресою: вул. Жилянська, буд.63, розрахункова група, тел. 287-77-89:

облікову картку фактичного споживання теплової енергії за попередній період;

акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «Абонент» повертає в РТ);

податкову накладну отримує за адресою: вул. Мельникова, 31.

Додатки №4 до Договорів №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017, містять аналогічний п. 5, де окрім зазначеного абонент отримує також акт виконаних робіт.

Відповідно до п.8.1 договорів останні набувають чинності з дня їх підписання та діють №330871 до 31.12.2013, №330892-2 до 31.12.2015., №330888-01 та 330889-01 до 15.05.2017.

Договори припиняють свою дію у випадках: закінчення строку на який він був укладений; прийняття рішення господарським судом; передбачених п.6.4.1.договорів; ліквідації сторін (п.8.2 договорів).

Договори вважаються пролонгованими на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 8.4. договорів).

Зазначені договори та додатки до них підписані сторонами у встановленому законодавством порядку.

На виконання умов спірних договорів на постачання теплової енергії, позивачем з метою отримання теплової енергії перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 68237,61 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано платіжні доручення: №1758 від 16.05.2018 на суму 377,27 грн., №1606 від 16.04.2018 на суму 10505,34 грн., №1044 від 24.11.2017 на суму 23572,54 грн., №1063 від 04.12.2017 на суму 8000,00 грн. та №1045 від 24.11.2017 на суму 25782,46 грн. (а.с.115-119).

З 30.04.2018 розірвано Договір №330888 від 01.03.2009, Договір №330871 від 30.11.2012, Договір 330892-02 від 22.12.2015, Договір №33088-01 від 27.03.2017, Договір 330889-09 від 27.03.2017, шляхом укладення сторонами додаткових угод до зазначених договорів.

Відповідно до змісту додаткових угод до договорів №330888 від 01.03.2009, №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №33088-01 від 27.03.2017, №330889-09 від 27.03.2017 вбачається, що вони розірвані у зв`язку з припиненням 30.04.2018 дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ "КИЇВЕНЕРГО'' відповідно до рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581.

Здійснивши звіряння розрахунків за теплову енергію за договорами №330888-01 та №330889-01 від 27.03.2017, №330892-02 від 22.12.2015, №330871 від 30.11.2012, №330888 від 01.03.2009, позивачем складено відповідні акти від 30.04.2018, відповідно до яких станом на 01.05.2018 сальдо розрахунків за теплову енергію на користь позивача склало 38943,17 грн.

Листом №40 від 11.06.2018 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути переплату за зазначеними договорами, однак відповіді на зазначену вимогу позивачем отримано не було.

У зв`язку з викладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 38943,22 грн.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" до Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО'' про стягнення заборгованості в сумі 38943,22 грн. відмовлено повністю.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як вбачається, договори №330888 від 01.03.2009, №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017 за своєю правовою природою є договорами про надання житлово-комунальних послуг, що є належною підставою для виникнення у їх сторін зобов`язань, визначених його умовами.

Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.4 ст.653 ЦК України).

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спірні договори були розірвані за домовленості сторін 30.04.2018 шляхом підписання додаткових угод.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За приписами частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами частин 1,3, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.79 ГПК України).

В обґрунтування своїх позовних вимог до суду першої інстанції позивачем було надано платіжні доручення №1758 від 16.05.2018 на суму 377,27 грн., №1606 від 16.04.2018 на суму 10505,34 грн., №1044 від 24.11.2017 на суму 23572,54 грн., №1063 від 04.12.2017 на суму 8000,00 грн. та №1045 від 24.11.2017 на суму 25782,46 грн. та акти звірки розрахунків.

Як було встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи платіжним дорученням №1606 від 16.04.2018 на суму 10505,34 грн. позивачем здійснено оплату за теплову енергію за договором №330871/2018-03 від 31.03.2018, про що свідчить призначення платежу: Опл. За теплову інші спож. за 04/2018., по Дог.№330871/2018-03 від 31.03.2018р., тоді як позивачем заявлено до стягнення переплату за договорами №330888 від 01.03.2009, №330871 від 30.11.2012, №330892-02 від 22.12.2015, №330888-01 від 27.03.2017 та №330889-01 від 27.03.2017.

Тобто, Договір №330871/2018-03 від 31.03.2018 ТОВ "ВВ Інвест" в якості підстави позову не заявлявся, в матеріалах справи відсутній, він не має відношення до даного позову та судом першої інстанції не досліджувався.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене платіжне доручення не підтверджує факту здійснення оплати за жодним із спірних договорів.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що платіжним дорученням №1044 від 24.11.2017 позивачем здійснено оплату рах.фак. №330888-01/2017-10 від 31.10.2017, про що зазначено в призначенні платежу наступної редакції: Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330888-01 від 27.03.2017 по рах.фак.№330888-01/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 3928,76 грн., платіжним дорученням №1063 від 04.12.2017 з призначенням платежу: Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330892-02 від 22.12.2015 по рах.фак.№330892-02/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 1333,33 грн. та платіжним дорученням №1045 від 24.11.2017 з призначенням платежу: Опл. за теплову інші споживачі за 12/2017 по Дог.№330889-01 від 31.10.2017р. по рах.фак.№330889-01/2017-10 від 31.10.2017р. в т.ч. ПДВ 20% - 4297,08 грн., тобто зазначеними платіжними документами позивачем здійснено оплату за теплову енергію за попередні періоди, а саме за грудень 2017 року, а не квітень 2018 року, тоді як позивач посилається на утворення переплати внаслідок непостачання відповідачем теплової енергії за квітень 2018.

При цьому, будь-яких доказів об`ємів спожитої теплової енергії та вартості спожитої теплової енергії позивачем до суду не надавалися та в матеріалах справи такі докази відсутні.

У зв`язку з чим у колегії суддів відсутня можливість встановити факт наявності чи відсутності заборгованості відповідача перед відповідачем за теплову енергію.

В якості доказу наявності заборгованості АТ "КИЇВЕНЕРГО" перед ТОВ "ВВ Інвест" позивачем до позовної заяви надано акти звіряння розрахунків за теплову енергію за договорами №330888-01 та №330889-01 від 27.03.2017, №330892-02 від 22.12.2015, №330871 від 30.11.2012, №330888 від 01.03.2009, позивачем складено відповідні акти від 30.04.2018, відповідно до яких станом на 01.05.2018 сальдо розрахунків за теплову енергію на користь позивача склало 38943,17 грн.

Дослідивши акти звіряння розрахунків, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що вони зроблені за даними сальдо розрахунків за теплову енергію, яке свідчить про кредитове сальдо на користь позивача.

Проте зазначені акти звіряння розрахунків не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували постачання теплової енергії, підстави оплати та передоплати, та не містять посилань на платіжні документи.

Тобто, сальдо розрахунків не містить розшифровування, а є лише звіркою бухгалтерського обліку контрагентів, тому не може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпункт 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Донецької області, що акти звірки розрахунків не є належним доказом на підтвердження наявності заборгованості АТ "КИЇВЕНЕРГО" перед ТОВ "ВВ Інвест", оскільки відповідно до законодавства не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємства та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг, оскільки не є первинним бухгалтерським документом.

Крім того, акт звіряння взаємних розрахунків за травень 2018 року березень 2019 року за договором №330888 від 01.03.2009, відповідно до якого заборгованість АТ "КИЇВЕНЕРГО" на користь ТОВ "ВВ Інвест" на 31.03.2019 року складає 387,27 грн. містить підпис лише уповноваженої особи позивача, та не підписаний представником відповідача.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів, а саме первинних документів як то рахунків фактур, актів приймання-передавання товарної продукції з зазначенням обсягу та вартості поставленої відповідачем теплової енергії, на підтвердження того, що заборгованість утворилася внаслідок здійснення позивачем попередньої оплати за договорами поставки теплової енергії та неналежного виконання відповідачем умов зазначених договорів, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині стягнення суми передоплати вартості недопоставленої теплової енергії за спірними договорами.

Жодних доказів того, що позивач дійсно сплатив відповідачу більше коштів, ніж ним фактично було спожито теплової енергії ТОВ "ВВ Інвест", внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 38943,22 грн., апелянтом до суду не надано.

Крім того, позивачем до господарського суду не було надано доказів того, що ним дійсно сплачено більші суми, ніж ті, що були виставлені у рахунках за теплову енергію.

Позивачем взагалі не було надано до суду ні рахунків-фактур, ні актів виконаних робіт, ні облікових карток фактично спожитої теплової енергії, ні будь-яких інших первинних документів.

Відповідно ч. 3 до ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До матеріалів апеляційної скарги апелянтом надано копії рахунку-фактури №330889-01/2017-10 від 31.10.2017 за договором №330889-01 від 27.03.2017 на суму 25782,46 грн. та акти звіряння розрахунків за договором від 27.03.2017 №330889-01 від 30.11.2017, 31.12.2017, 28.02.2018, рахунку-фактури №330888-01/2017-10 від 31.10.2017 за договором від 27.03.2017 №330888-01 на суму 23572,54 грн. та акти звіряння розрахунків від 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, рахунків-фактур №330888/2018-4 від 30.04.2018 за договором №330888 від 01.03.2009 на суму 377,27 грн. та 1.00 грн. та акти звіряння розрахунків від 28.02.2018, рахунку-фактури №330892-02/2017-10 від 31.10.2017 за договором №330892-02 від 22.12.2015 на суму 10312,98 грн. та акти звіряння розрахунків від 31.12.2017 та 28.02.2018.

В обґрунтування неподання додаткових доказів, а саме рахунків-фактур та додаткових актів звіряння, до суду першої інстанції скаржник зазначає, що суд першої інстанції зазначені документи не вимагав.

Колегія суддів зазначає, що неподання до суду першої інстанції письмових доказів з тих причин, що суд першої інстанції їх не вимагав не може вважатися об`єктивною причиною неподання доказів, оскільки зазначені обставини є суб`єктивною поведінкою сторони у справі, адже обов`язок доказування та подання доказів лежить на сторонах судового процесу, і саме вони зобов`язані надати всі документи на підтвердження своїх вимог та заперечень, а суд, як безсторонній арбітр, позбавлений повноважень на збирання доказів з метою доведення обставин, на які посилаються учасники провадження, а лише досліджує надані сторонами докази та робить висновок, чи підтверджуються ними, чи ні обставини на які посилаються сторони.

Щодо посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що відповідач у своєму відзиві не заперечує, а підтверджує факт існування заборгованості перед позивачем у виді передоплати за теплову енергію по спірним договорам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві, який надавався до суду першої інстанції, зазначено, що кошти ним були набуті в якості передоплати за поставку теплової енергії у гарячій воді за діючими договорами.

Однак саме лише твердження відповідача про існування факту здійснення позивачем передоплати, не надає суду можливості здійснити розрахунок розміру таких сум передоплати та розміру саме заборгованості АТ "КИЇВЕНЕРГО" перед ТОВ "ВВ Інвест".

У своїй апеляційній сказі ТОВ "ВВ Інвест" зазначає, що не надсилав до господарського суду першої інстанції в електронному вигляді клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права в судових засіданнях на захист прав та законних інтересів, а також надання пояснень у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача до суду першої інстанції не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Процесуальним законодавством передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких господарський суд відкладає розгляд справи.

З матеріалів справи судом встановлено, представник позивача Іванченко А.А. був присутнім у підготовчих судових засіданнях суду першої інстанції 29.07.2019 та 05.09.2019. А відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала Господарського суду Харківської області від 05.09.2019, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.09.2019 отримана позивачем 12.09.2019 (т. 1 а.с. 122).

Отже позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у суді першої інстанції.

Як вбачається, в матеріалах справи відсутнє і клопотання позивача про відкладення розгляду справи, що призначена на 25.09.2019, причини неявки до суду позивачем також не повідомлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, неявка представника ТОВ "ВВ Інвест" до господарського суду першої інстанції не перешкоджала розгляду справи по суті, а у господарського суду першої інстанції були відсутні підстави для відкладення розгляду справи на іншу дату.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" на рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25.09.2019 у справі №910/6284/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

( Повний текст постанови складено 27.12.2019 року).