ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

23 грудня 2019 року, м. Херсон, справа 923/1132/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову

за заявою Компанії «МБ Шіпінг ЛТД»

до Компанії «Салюта Шіпінг Лімітед»

про накладення арешту на теплоходи «BOREALIS» та «VANADIY» шляхом їх затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Херсон Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,

у с т а н о в и в :

Дії та аргументи Заявника

21.12.2019 до Господарського суду Херсонської області надійшла заява від нерезидента України компанії МБ Шіпінг ЛТД, спрямована до нерезидента України компанії Салюта Шіпінг Лімітед, про забезпечення морської вимоги на суму 384 304,72 доларів США, а саме накладення арешту на теплоходи «RSD-40», «BOREALIS», «KORSUN», «VANADIY» шляхом їх затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Херсон Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

У якості обґрунтування необхідності арешту суден заявник вказав, що:

- морська вимога виникла на підставі договору позики, укладеного 27.09.2018 між Компанією «МБ Шіпінг ЛТД», як Позикодавцем, та Компанією «Салюта Шіпінг Лімітед», як Позичальником, на загальну суму 300 000 доларів США, та наявності заборгованості за ним у цій сумі,

- сума заборгованості підтверджується листом від 28.10.2019 за вих. № 2810/19_01,

- спірні судна знаходяться у власності Компанії «Салюта Шіпінг Лімітед»,

- у нього наявні відомості про перебування суден на території акваторії морського порту Херсон Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та можливого залишення її при наявній заборгованості у вказаній сумі.

Процесуальні дії суду

У відповідності до положень частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову може бути розглянута судом без повідомлення учасників справи, а тому з метою ефективного забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів обох сторін суд вважає за необхідне розглянути заяву на наступний день після її надходження до суду без повідомлення сторін.

Установлені судом обставини справи

27.09.2018 між Компанією «МБ Шіпінг ЛТД», як Позикодавцем, Компанією «Салюта Шіпінг Лімітед», як Позичальником, та Компанією «Бінарта Корпорейшн», як Представником Позичальника, укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець зобов`язався надати Позичальнику позику у сумі 300 000 доларів США строком на 12 місяців, зі сплатою 11,5 % річних.

За змістом договору Компанія «Бінарта Корпорейшн» діє як Представник Компанії «Салюта Шіпінг Лімітед» за договором бербоутного чартеру «BARECON 2001» від 10.03.2015 відносно судна «EVGENIA Z».

Відповідно до пункту 4 договору позика надається шляхом банківського переказу за реквізитами, вказаними у пункті 7 договору, та являється фінансуванням Позичальника з метою ремонту судна.

У пункті 9 договору сторонами встановлено, що метою надання позики є проведення ремонту судна теплоходу «EVGENIA Z».

За змістом листа № 2810/19_01 від 28.10.2019 Компанії «Бінарта Корпорейшн» вона, діючи від імені Компанії «Салюта Шіпінг Лімітед», отримала від Компанії «МБ Шіпінг ЛТД» за договором позики від 27.09.2018 відносно ремонту судна «EVGENIA Z» 260 000 доларів США, а за договором позики № 020818 BRLS від 02.08.2018 270 000 доларів США відносно теплоходу «BOREALIS».

Суд констатує, що заявником до поданої заяви не додано доказів укладення договору позики № 020818 BRLS від 02.08.2018 на суму 270 000 доларів США відносно теплоходу «BOREALIS».

Відповідно до «Еквазіс-Папка суден» «Бореаліс» та Ванадій» зареєстрованим власником суден є Компанія «Салюта Шіпінг Лімітед».

Оцінка суду установлених обставин та правових норм

За змістом статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов`язаних з рятуванням судна, а саме у зв`язку з: 1) заподіянням шкоди в результаті втрати або пошкодження майна у зв`язку з експлуатацією судна; 2) заподіянням шкоди в результаті позбавлення життя або ушкодження здоров`я на суші або на воді у прямому зв`язку з експлуатацією судна; 3) заподіянням шкоди навколишньому природному середовищу; 4) винагородою, що належить за здійснення рятувальних заходів або виконання вимог будь-яких договорів про рятування; 5) компенсацією та іншими сумами, що належать за усунення або спробу усунення загрози заподіяння шкоди, за вжиття запобіжних заходів чи здійснення аналогічних операцій; 6) підняттям, віддаленням або знищенням судна, що стало уламками, чи його вантажу та викликаними цим витратами; 7) будь-яким договором використання або фрахтування судна; 8) будь-яким договором перевезення вантажу або пасажирів на судні; 9) втратою чи пошкодженням вантажу, включаючи багаж, під час перевезення або у зв`язку з ним; 10) загальною аварією; 11) лоцманським проведенням та сплатою лоцманських зборів; 12) буксируванням; 13) постачанням продуктів харчування, матеріалів, палива, запасів, обладнання, включаючи контейнери, для експлуатації судна або утримання його; 14) будівництвом, ремонтом, перебудовою або переобладнанням судна; 15) зборами в порту, каналі та інших судноплавних водах, а також у доці; 16) заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені; 17) дисбурсменськими витратами, які здійснюються щодо судна капітаном, власником, фрахтувальником або агентом; 18) страховою премією, включаючи внески за взаємне страхування, що сплачуються стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 19) будь-якою комісійною, брокерською або агентською винагородою, що сплачується стосовно судна його власником або фрахтувальником за бербоут-чартером; 20) будь-яким спором про право власності на судно або володіння ним; 21) будь-яким спором між двома або кількома власниками судна щодо використання судна і розподілу прибутку; 22) заставою судна; 23) будь-яким спором, що виникає з договору купівлі-продажу судна.

Натомість відповідно до положень статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952, до якої Україна приєдналася у відповідності до Закону України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна» № 3702-VI від 07.092011, морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: а) збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; b) загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; c) рятування судна або вантажу; d) договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; e) договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; f) втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном;g) загальної аварії; h) морської позики; i) буксирування; j) лоцманства; k) поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; l) будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; m) заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; n) витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; o) спорів, що стосуються права власності на морське судно; p) спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; q) іпотеки або морської застави будь-якого судна.

Отже, Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна під морською вимогою розуміється серед іншого вимога, яка пов`язана з морською позикою. При цьому положеннями статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України морська позика не віднесена до морської вимоги.

Проте, у відповідності до частини 8 статті 11 ГПК України суд застосовує вказаний міжнародний договір як акт вищої сили, у зв`язку з чим вважає, що морська вимога може бути пов`язаною із морською позикою.

У відповідності до пункту 1 статті 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна арешт може бути накладений відносно судна, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна.

Водночас, за пунктом 1 цієї ж статті 3 мають місце виключення, які вказані в пункті 4 цієї ж статті. Зокрема, за пунктом 4 якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами. Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна.

Частиною 2 статті 43 КТМ України встановлено, що будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов`язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером.

Таким чином, морська вимога повинна бути пов`язана саме з невиконанням договору морської позики, яка у свою чергу, пов`язана із забезпеченням діяльності конкретного судна, а безпосередньо арешт може стосуватися такого судна або іншого судна, яке перебувало у власності особи, відповідальної за морською вимогою.

Водночас, у випадку передачі судна, з яким пов`язана морська позика, за договором бербоутного чартеру саме фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, у зв`язку з чим допускається накладення арешту на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але не на жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові.

Безпосередньо поняття договору чартеру надане в статті 203 КТМ України, а саме за договором чартеру (фрахтування) судна на певний час судновласник зобов`язується за обумовлену плату (фрахт) надати судно фрахтувальнику для перевезення пасажирів, вантажів та для інших цілей торговельного мореплавства на певний час. Надане фрахтувальнику судно може бути укомплектоване екіпажем (тайм-чартер) або не споряджене і не укомплектоване екіпажем (бербоут-чартер).

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що у даному випадку Компанія «Бінарта Корпорейшн» вказана у договорі позики від 27.09.2018 як компанія, що діє за договором бербоут-чартеру, а тому фактично є фрахтувальником судна «EVGENIA Z», у зв`язку з чим на неї розповсюджуються положення пункту 4 статті 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна щодо самостійної відповідальності за морською вимогою, яка виникла у зв`язку з діяльністю цього судна, тобто судна «EVGENIA Z», оскільки позика надавалася з метою ремонту цього зафрахтованого судна.

Отже, предметом поданої заяви є арешт суден, які не належать Компанії «Бінарта Корпорейшн», а тому підстави для їх арешту відсутні.

Поряд з цим, суд зазначає, що заявником не доведено самого факту перерахування коштів за договором позики, оскільки не надано відповідних бухгалтерських документів щодо їх перерахування у відповідності до положень пункту 7 договору, тобто доказів банківського переказу коштів, а лист Компанії «Бінарта Корпорейшн» про їх отримання не є відповідним доказом такого перерахування.

Висновки суду

На підставі викладеного та за результатами оцінки доказів суд вважає, що:

- морська вимога може бути пов`язаною із морською позикою,

- арешт може бути накладений відносно судна, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна,

- пунктами 1 та 4 статті 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна встановлені виключення щодо можливості арешту судна у випадку наявності договору оренди судна з передачею володіння ним фрахтувальнику, за якими саме фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна,

- Компанія «Бінарта Корпорейшн» вказана у договорі позики від 27.09.2018 як компанія, що діє за договором бербоут-чартеру, а тому фактично є фрахтувальником судна «EVGENIA Z», у зв`язку з чим на неї розповсюджуються положення пункту 4 статті 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна щодо самостійної відповідальності за морською вимогою, яка виникла у зв`язку з діяльністю цього судна, тобто судна «EVGENIA Z», оскільки позика надавалася з метою ремонту цього зафрахтованого судна,

- предметом заяви про арешт суден є судна, які не належать Компанії «Бінарта Корпорейшн»,

- заявником не доведено самого факту перерахування коштів за договором позики, оскільки не надано відповідних бухгалтерських документів щодо їх перерахування у відповідності до положень пункту 7 договору, тобто доказів банківського переказу коштів.

За таких обставин заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

З урахуванням викладеного судовий збір у розмірі 960,50 грн відноситься на Заявника. На підставі викладеного та керуючись статтею 140 ГПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга у відповідності до частини 1 статті 256 ГПК України протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя М.К. Закурін