УХВАЛА

10 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 5006/5/39б/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання Озерчук М.М.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019

та рішення Господарського суду Донецької області від 05.06.2019

у справі № 5006/5/39б/2012

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Скалянського В.В.

третя особа на стороні відповідача: Товарна біржа "Межрегіональна Товарна Біржа"

про визнання права власності на нерухоме майно

в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ"

Учасники справи: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.05.2012 порушено провадження у справі №5006/5/39б/2012 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Донбаспромелектромонтаж" у порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

14.01.2019 до Господарського суду Донецької області надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Публічного акціонерного товариства "ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ" (далі - відповідач, ПАТ "ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ") в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Скалянського В.В., за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товарної біржі "Межрегіональна Українська Біржа" (далі - третя особа, ТБ "Межрегіональна Українська Біржа") в особі президента Зіміна С.Л. про визнання права власності на нерухоме майно, а саме: комплекс будівель загальною площею 4781,2 кв. м, розташований по вулиці Шота Руставелі, 1 у місті Маріуполь Донецької області.

Позов мотивований тим, що за наслідками проведення 22.10.2018 ТБ "Межрегіональна Товарна Біржа" аукціону з продажу майна банкрута, позивача визнано переможцем за лотом №1 з продажу нерухомого майна: комплекс будівель загальною площею 4781,2 кв. м, розташований по вулиці Шота Руставелі, 1 у місті Маріуполь Донецької області. Однак неналежне виконання арбітражним керуючим Скалянським В.В. своїх обов`язків, як замовника аукціону, що полягає в ухиленні від підписання акту реалізації, унеможливлює належне оформлення ТБ "Межрегіональна Українська Біржа" документів про проведення торгів, виключає реєстрацію прав власності позивача як переможця аукціону та створює перешкоди в реалізації прав власності на придбане нерухоме майно.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.06.2019 у справі №5006/5/39б/2012, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, в позові відмовлено повністю, з огляду на те, що підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності є відсутність зареєстрованого права та правовстановлюючих документів, тобто даний позов заявлений не для визнання права власності, а для набуття права власності, що не передбачено статтею 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Право власності у позивача не виникло, оскільки договір купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону укладено не було, а відтак і порушення права власності як такого не відбулося, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Місцевий та апеляційний господарський суди виходили з наступних обставин. За результатами проведеного 22.10.2018 ТБ "Межрегіональна Українська Біржа" аукціону з продажу майна банкрута: лот №1 (основні засоби) - комплекс будівель загальною площею 4781,2 кв. м., розташованих за адресою: вул. Шота Руставелі, 1 у місті Маріуполь Донецької області, Бубнову М.В. визнано переможцем аукціону за вказаним лотом №1, яка запропонувала найвищу ціну у 232800,00 грн, про що складено протокол №1 від 22.10.2018 про проведення першого повторного аукціону з продажу майна банкрута ПАТ "ДОНБАСПРОМЕЛЕКТРОМОНТАЖ", який підписано ліцитатором, президентом біржі та учасниками аукціону.

ОСОБА_1 було сплачено вартість придбаного на аукціоні майна, на підтвердження чого суду надано копії квитанцій від 26.09.2018 та 23.10.2018.

23.10.2018 складено акт про передання права власності на куплене нерухоме майно, який відповідно статті 75 Закону про банкрутство мав бути підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на вищезазначене нерухоме майно покупцю - ОСОБА_1 .

Постановою Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №4266/02-31від 05.11.2018 ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації права власності, у зв`язку з невідповідністю оформлення поданих документів чинному законодавству, зокрема, в акті про передання права власності на придбане майно від 23.10.2018 відсутній підпис продавця (арбітражного керуючого Скалянського В.В.), а також не надано договору купівлі-продажу, укладеного власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів - ОСОБА_1 , оформленого відповідно до ст. 50 Закону про банкрутство.

Не погоджуючись з прийнятими судами першої та апеляційної інстанції рішеннями, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.06.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірний об`єкт нерухомого майна був реалізований у порядку, встановленому Законом про банкрутство, за це майно позивачем були сплачені кошти, аукціон не визнавався недійсним у судовому порядку і відповідач підтвердив факт невизнання права позивача, визнання судом права власності за позивачем спрямоване на захист прав та інтересів сторін у справі. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій невірно застосували норми статей 71, 75 Закону про банкрутство, а також не дослідили і не надали належної оцінки запереченням відповідача щодо невизнання ним права позивача на спірне нерухоме майно. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди фактично позбавили позивача права на судовий захист.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі №5006/5/39б/2012 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Васьковського О.В., судді - Білоуса В.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 23.09.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі №5006/5/39б/2012 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 05.06.2019; призначено розгляд касаційної скарги на 10.12.2019 об 12 год. 00 хв.

Судом під час розгляду касаційної скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України встановлено, що в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №902/147/15 (902/685/16) підтримано висновки судів попередніх інстанцій у названій справі про те, що у даному випадку у фермерського господарства "Україна" (переможця аукціону) право власності на будівлі та споруди не виникло, оскільки договір купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону укладено не було. Судом враховано, що в силу приписів статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, а такі факти порушення, невизнання чи заперечення прав позивача відповідачем або створення неможливості реалізації свого права власності - в матеріалах справи відсутні. Оскільки у фермерського господарства "Україна" не виникло право власності на спірні об`єкти рухомого та нерухомого майна, то порушення права власності як такого не відбулося. Водночас, відмова органу державної реєстрації прав в оформлені права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва суб`єкту господарювання у зв`язку з ненаданням ним необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об`єкт нерухомого майна, як правильно зазначили суди під час судових розглядів. Встановлена судами відсутність підстав для задоволення позову не є обмеженням права позивача на судовий захист, а є недоведеністю останнім порушених прав, за захистом яких відбулось звернення, оскільки, можливість виникнення права власності, за рішенням суду, у даному випадку, не передбачено, а стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Разом з тим, колегія суддів у справі №5006/5/39б/2012 вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №902/147/15 (902/685/16), дійшовши висновку про те, що у даному випадку позивач може захистити своє порушене право шляхом подання позову про визнання права власності в порядку статті 392 ЦК України, виходячи з наступного.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Крім того, за приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано в резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Зі змісту статей 49, 50, 69, 71, 75 Закону про банкрутство слідує, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, учасниками якого можуть бути особи, які подали необхідні документи та пройшли процедуру реєстрації виконавцем аукціону відповідно до цього Закону. Продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу, який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Після оголошення переможця або закінчення аукціону без виявлення переможця організатором аукціону негайно складається протокол, до якого додається засвідчений організатором текст договору, вказаний в оголошенні про проведення аукціону. Протокол надається переможцю аукціону негайно після його складення та у той же день надсилається (вручається) замовнику аукціону. Протягом п`яти днів з дати підписання цього протоколу замовник аукціону надсилає переможцеві торгів пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу майна разом з проектом цього договору відповідно до поданої переможцем торгів пропозиції щодо встановлення ціни цього майна. Переможець торгів повинен протягом п`яти днів з дня одержання проекту договору підписати його та перерахувати кошти за придбане майно на зазначений у протоколі номер банківського рахунка. Передача майна замовником аукціону і прийняття його покупцем здійснюється за передавальним актом, що підписується сторонами і оформлюється відповідно до законодавства. Акт про передання права власності на куплене нерухоме майно разом із протоколом про проведення аукціону не пізніше трьох робочих днів після повної сплати переможцем запропонованої ним ціни передається нотаріусу, а копії акта не пізніше наступного дня разом із відомостями про нотаріуса надсилаються (вручаються) покупцю, замовнику аукціону та продавцю. Нотаріус видає покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні в порядку, встановленому законом.

В частині 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

З встановлених судами у справі №5006/5/39б/2012 обставин вбачається вчинення дій, необхідних для переходу до позивача права власності на спірне нерухоме майно, а саме: позивача визнано переможцем аукціону; результати аукціону у встановленому порядку не оскаржені; позивачем виконано вимоги щодо повної сплати придбаного майна; позивач має правомірні очікування щодо придбаного ним майна. Натомість відповідач, як замовник аукціону, ухиляється від підписання з позивачем, як переможцем аукціону, акту про передання права власності на придбане нерухоме майно та укладення договору купівлі-продажу майна боржника, що свідчить про невизнання ним права власності позивача на спірне майно. При цьому, передбачене статтями 50, 69, 71, 75 Закону про банкрутство складання акту про передання права власності на куплене нерухоме майно та укладення договору купівлі-продажу між власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів по суті є завершальною складовою оформлення права власності. Підписання названих акту та договору це лише одна зі складових у процедурі набуття права власності на придбане майно, в яких зафіксовано результати проведеного аукціону та разом протоколом про проведення аукціону, складеним організатором аукціону, названі документи слугують підставою для видачі свідоцтва про придбання майна на аукціоні, що по своїй суті є визнанням державою у передбаченому законом порядку факту набуття права власності позивачем (переможцем аукціону).

Таким чином, у даному випадку право позивача підлягає захисту, оскільки сторони вчинили дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права власності на об`єкт, але позивач не зміг здійснити реєстрацію права власності, у зв`язку з тим, що відповідач не надав йому необхідних для цього документів.

Відповідно до частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Проаналізувавши конкретні обставини даної справи та враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі №902/147/15 (902/685/16), з урахуванням можливого відступлення від правової позиції, викладеної у вказаній постанові та з метою дотримання єдності судової практики, колегія суддів вважає за необхідне передати справу №5006/5/39б/2012 на розгляд Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В :

Справу №5006/5/39б/2012 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 та рішення Господарського суду Донецької області від 05.06.2019, передати на розгляд Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк