ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4478/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Ковтун А.В.

та представників:

від позивача: Кравець Ю.А., адвокат;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Циганкової Юлії Миколаївни, м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Нікопольська міська рада, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про визнання недійсним державного акта на землю

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Циганкова Юлія Миколаївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ" та з урахуванням уточнень від 23.12.2019 просить визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею від 17.01.2001 серії ІІ-ДП № 007034, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 703.

Судові витрати позивачка просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що їй на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, 364.

Рішенням Нікопольської міської ради від 11.05.2018 № 35-36 їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,3176 га на вул. Херсонській, 364 у м. Нікополі Дніпропетровської області за фактичним розміщенням нежитлової будівлі.

Однак, фактично реалізувати рішення міської ради вона не може у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка формально перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "АВМ" на підставі оспорюваного державного акта на землю.

Правовою підставою позову позивачка зазначає, окрім іншого, статті 120, 141, 152 Земельного кодексу України, статтю 377 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 04.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивачки до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Нікопольську міську раду.

У справі призначалось підготовче засідання на 05.11.2019, після чого відкладалось на 18.11.2019.

16.10.2019 до суду від Нікопольської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на обставини та правові підстави, зазначені позивачкою у позові та просить розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Ухвалою суду від 18.11.2019 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 04.12.2019, після чого за клопотанням представника позивачки розгляд справи відкладався до 23.12.2019.

У судовому засіданні 23.12.2019 представник позивачки надала пояснення, аналогічні за змістом позову.

Представник відповідача у підготовчі та судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, однак усі судові ухвали повернулись з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання, проставленою органом поштового зв`язку.

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною десятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 (із змін. і доп.) Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації з нею, зв`язку зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Правила надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (із змін і доп.) (далі Правила).

Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України Про поштовий зв`язок, цих Правил (п. 94 Правил).

Відтак повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень покладається саме на юридичну особу.

Процедура вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає, окрім іншого, повідомлення одержувача через абонентську поштову скриньку (ст.ст. 19, 23 Закону України Про поштовий зв`язок, п.п. 101, 110 Правил).

У разі неможливості вручення одержувачам поштових відправлень останні зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення (п. 116 Правил).

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику (п. 117 Правил).

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення судових ухвал з викликом відповідача у підготовчі/судові засідання відбулось через незабезпечення ним вимог законодавства щодо можливості реального вручення йому поштових відправлень за його офіційним місцезнаходженням, що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому таких поштових відправлень.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного виклику відповідача в підготовчі/судові засідання у цій справі.

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, справа підлягає розгляду за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 23.12.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Нікопольської міської ради народних депутатів від 06.12.2000 №63 Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ" (далі відповідач) було видано державний акт серії ІІ-ДП № 007034 (далі державний акт), який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 703.

За цим актом зазначеному Товариству передано у постійне користування для комерційного використання (під розміщення виробничої бази КЦВЗ 4.11.6) земельну ділянку площею 0,3176 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, вул. Херсонська, 364 (далі спірна земельна ділянка) (а.с. 18-19).

23.10.2017 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В. видано свідоцтво НМТ 848914 на право власності Циганкової Юлії Миколаївни на придбане нею нерухоме майно, що складається з нежитлових будівель загальною площею 201,3 кв.м за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 , що раніше належало Товариству з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Товарною біржею «Нове століття» 14.12.1999 (реєстраційний номер об`єкта у реєстрі прав власності на нерухоме майно № 3518397). Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1412 (а.с. 12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 101192043, дата та час формування 23.10.2017) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів (серія та номер 1412, виданий 23.10.2017, видавник приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дряблов О.В.), за заявою ОСОБА_1 під реєстраційним номером 116 за нею зареєстровано право приватної власності на нежитлові будівлі загальною площею 201,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с АДРЕСА_2 11).

Рішенням № 35-36/VII від 11.05.2018 Нікопольська міська рада вирішила:

1. Надати дозвіл Циганковій Юлії Миколаївні на розроблення проекту землеустрою щодо водовідведення земельної ділянки в оренду, намічуваною площею 0,3176 га на АДРЕСА_1 Дніпропетровської області за фактичним розміщенням нежитлових будівель (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ 03.07, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

2. ОСОБА_2 Юлії ОСОБА_3 замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду у суб`єктів господарювання, які отримали кваліфікаційні сертифікати на проведення землевпорядних робіт, що внесені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників відповідно до закону.

Виконуючи рішення міської ради, позивачка звернулась за розробкою проекту землеустрою до Фізичної особи-підприємця Кожарського О.А., який листом № 114/1 від 06.06.2019 повідомив її про те, що розробка проекту землеустрою неможлива, оскільки за довідкою статистичної звітності, отриманою відповідно до статей 1, 38 Закону України «Про державний земельний кадастр», користувачем земельної ділянки площею 0,1257 по вул. Херсонській, 364 у м. Нікополі згідно з Державним актом на право постійного користування № 703 від 17.01.2001 є ТОВ фірма «АВМ».

Зазначена обставина перешкоджає позивачці, як власниці об`єкту нерухомості, оформити своє право користування спірною земельною ділянкою, що й стало причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України і статтею 377 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами першою та другою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, за змістом статті 377 Цивільного кодексу України, статей 120, 125 Земельного кодексу України та відповідно до принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право користування, або право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма відповідними власності складовими - володінням, користуванням, розпорядженням ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості.

Згідно з пунктом е) частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача припиняється в силу прямої вказівки закону.

Державний акт - це документ, що посвідчує право на земельну ділянку.

Однак, з набранням чинності Законом України від 07.07.2011 № 3613-VІ «Про Державний земельний кадастр» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин внаслідок придбання позивачкою об`єктів нерухомого майна, що розташовані на спірній земельній ділянці, у попереднього її землекористувача - Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ" припинилося право постійного користування цією земельною ділянкою. Існуючий державний акт на землю, виданий на його ім`я, втратив свою правову значимість як документ, що може підтверджувати його право постійного користування земельною ділянкою й реально перешкоджає позивачці виконати рішення Нікопольської міської ради № 35-36/VII від 11.05.2018 в частині оформлення речових прав на спірну земельну ділянку.

Згідно з вимогами частини першої статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, що відповідає способу захисту прав суб`єктів господарювання, передбаченому статтею 20 Господарського кодексу України.

При цьому вказані вимоги мають бути заявлені до осіб, на ім`я яких було зареєстровано право власності (постійного користування), оскільки предмет спору безпосередньо стосується їх прав та обов`язків.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд після встановлення факту їх порушення ухвалює рішення про захист порушеного права.

За таких обставин позовні вимоги є законними й обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Циганкової Юлії Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "АВМ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Нікопольська міська рада про визнання недійсним державного акта на землю задовольнити повністю.

Визнати недійсним державний акт від 17.01.2001 серії ІІ-ДП № 007034, який зареєстрований у Книзі записів державних актів № 703, на право постійного користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Нікополь, вул. Херсонська, 364.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 20-ти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.12.2019.

Суддя І.І. Колісник