ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2464/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Степанишина А.С. за довіреністю №310/вих-мр від 28.12.2018р.;

Від відповідачів:

- ТОВ "Обрій XXI": Парапан Є.В. на підставі ордеру;

- Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області:не з`явився;

Від третіх осіб: не з`явились;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю „Обрій XXI, Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю „Одеська швейна фабрика, державного реєстратора Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Попика Владислава Миколайовича, про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Обрій XXI (далі по тексту ТОВ „Обрій XXI), Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі по тексту - Красносільська сільська рада) про скасування рішення державного реєстратора Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Попика В.М. від 10.11.2016р. (індексний номер 32322553) про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м.; про зобов`язання відповідача привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача шляхом знесення складових частин нежитлових будівель, площею 915,9 кв. м.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом проведення державної реєстрації права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю „Обрій XXI з порушенням вимог законодавства, а саме: за відсутності зареєстрованої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеські області декларації про готовність об`єкта до експлуатації. При цьому, позивачем було наголошено, що врахована державним реєстратором під час проведення державної реєстрації права власності декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2016р. №ОД06 уповноваженим державним органом не реєструвалася.

ТОВ „Обрій XXI повністю заперечувало проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідачем було наголошено про недоведеність позивачем факту прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію речових прав за відсутності документів, передбачених чинних законодавством для проведення державної реєстрації речового права. Відповідачем також наголошено, що об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який була проведена державним реєстратором, не може визнаватись об`єктом самочинного будівництва, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення заявленої Одеською міською радою позовної вимоги про зобов`язання відповідача привести земельну ділянку до попереднього стану відсутні. Крім того, відповідач стверджує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а, отже, помилка, яка могла мати місце при видачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, не може виправлятись за рахунок ТОВ „Обрій XXI. При цьому, у судовому засіданні 13.12.2019р. представником відповідача подано усне клопотання про застосування інституту позовної давності до заявлених Одеською міською радою у межах даної справи позовних вимог.

Красносільська сільська рада не скористалась наданим законом правом на участь свого представника у даному судовому процесі. При цьому, суд зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд судом даного спору, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Оскільки Красносільською сільською радою не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами.

Ухвалою від 27.08.2019р. судом було залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: товариство з обмеженою відповідальністю „Одеська швейна фабрика (далі по тексту ТОВ „Одеська швейна фабрика). Крім того, ухвалою від 23.10.2019р. судом було залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: державного реєстратора Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Попика Владислава Миколайовича.

ТОВ „Одеська швейна фабрика у письмових поясненнях просило розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Письмові пояснення щодо заявлених Одеської міської ради позовних вимог до господарського суду від державного реєстратора Красносільської сільської ради Попика Владислава Миколайовича не надходили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

25.11.2005р. виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано ТОВ „Обрій XXI свідоцтво про право власності серії САА за №444527 на 1/25 частин об`єкту нерухомого майна, загальною площею 57,7 кв. м., який розташований за адресою: м. АДРЕСА_2 вул. АДРЕСА_3 1.

Підставою виникнення права власності ТОВ „Обрій XXI на 1/25 на частин об`єкту нерухомого майна, загальною площею 57,7 кв. м., який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, є договір купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області шляхом викупу від 01.03.2005р., посвідчений приватним нотаріусом за №992, укладений між ТОВ „Обрій XXI та Управлінням обласної ради з питань використання майна та приватизації.

20.10.2016р. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області було зареєстровано подану ТОВ „Обрій XXI декларацію за №№ОД06 про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до I-III категорії складності. Загальна площа будівлі за вказаною декларацією складає 915,9 кв. м.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №175448533 від 29.07.2019р. вбачається, що державним реєстратором Красносільської сільської ради Попиком В.М. 01.11.2016р. внесено запис про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ „Обрій XXI на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 , вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м Підставою для виникнення права власності, як вбачається з інформаційної довідки, є свідоцтво про право власності від 25.11.2005р., декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ОД06 від 20.10.2016р.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32322553 від 10.11.2016р., прийняте державним реєстратором Попиком В.М.

При цьому, з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6200819 від 13.01.2005р. вбачається, що 24/25 об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності ТОВ „Одеська швейна фабрика.

Листом №01-8/301вих від 28.02.2019р. Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у відповідь на запит Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомлено про відсутність у реєстрі документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, інформації щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД06 від 20.10.2016р.

Листом №02-04/853 від 14.05.2019р. Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради у відповідь на запит Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомлено, що між Управлінням та ТОВ „Обрій XXI договір на пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси при проведенні будівництва за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, не укладався.

Листом №01-11/020 від 19.07.2019р. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було повідомлено позивача про самовільне збільшення ТОВ „Обрій XXI площі об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 1, з 57,7 кв. м. до 2205,1 кв. м.

14.08.2019р. Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано наказ про проведення позапланової перевірки на об`єкті виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, замовником якого виступає ТОВ „Обрій XXI.

За результатами проведення позапланової перевірки на об`єкті виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, замовником якого виступає ТОВ „Обрій XXI, Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було видано припис від 28.08.2019р. про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Крім того, 11.09.2019р. Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради було винесено постанову №057119/427-вих про накладення на ТОВ „Обрій XXI штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Листом №1015-05/1-3871 від 27.08.2019р. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у відповідь на запит Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомлено, що відповідно до даних реєстру документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, ведення якого розпочато з 2011р., відомості про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД06 від 20.10.2016р. відсутні.

22.11.2019р. до господарського суду від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.11.2019р. надійшли скан-копії документів реєстраційної справи №101 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 1. При цьому, Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради повідомлено, що на адресу останнього не надходили оригінали реєстраційної справи на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м., який належить на праві власності ТОВ „Обрій XXI. Так, до скан-копій документів реєстраційної справи Управлінням додано, зокрема, рішення державного реєстратора Красносільської сільської ради Попика В.М. від 10.11.2016р. (індексний номер 32322553) про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м., а також декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2016р. №ОД06.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Обрій XXI та Красносільської сільської ради, позивачем було наголошено, що державна реєстрація права власності за товариством на об`єкт нерухомого майна була проведена із порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану. Одеською міською радою наголошено, що в результаті проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна були порушені права територіальної громади на володіння та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 80, ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України суб`єктом права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи звернення Одеської міської ради до суду із позовними вимогами про скасування рішення державного реєстратора, господарський суд доходить висновку, що при вирішенні даного суду необхідно встановити факт порушення державним реєстратором законодавства, яким врегульовані правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакцій, чинній на 10.11.2016р. дату прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення) дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

В силу приписів ст. 27 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються документи, передбачені даною статтею, а також документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакцій, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Приписами ч. 1 ст. 39 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 № 3038-VI (в редакцій, чинній на дату виникнення спірних правовідносин визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Викладені вище приписи чинного законодавства дозволяють суду дійти висновку, що обов`язковим документом для проведення державної реєстрації права власності є документ, яким відповідно до вимог законодавства засвідчується прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Таким документом згідно положень Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності є декларація про готовність об`єкта до експлуатації.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що при прийнятті рішення державним реєстратором Красносільської сільської ради Попиком В.М. рішення від 10.11.2016р. (іёндексний номер 32322553) про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, було враховано, в тому числі, надану заявником декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку про прийняття державним реєстратором рішення із дотримання вимог законодавства, яким врегульовані правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При цьому, господарський суд, враховуючи доводи Одеської міської ради щодо відсутності декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД06 від 20.10.2016р. у реєстрі документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а також доводи щодо неможливості реєстрації такої декларації, в тому числі у зв`язку з ліквідацією Інспекції ДАБК в Одеській області у 2014р., якою було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, зазначає наступне.

Положеннями чинного законодавства на державного реєстратора покладено обов`язок встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Поряд з чим, Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не встановлено обов`язку державного реєстрова перевіряти повноту даних, зазначених у декларації, їх достовірність та відповідність вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, оскільки вказані обов`язки покладені приписами чинного законодавства на уповноважений державний орган.

Господарський суд визначає обґрунтованими доводи відповідача, яким було наголошено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а, отже, помилка, яка могла мати місце при видачі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, не може бути виправлена із порушенням інтересів ТОВ „Обрій XXI. З наведених мотивів суд відхиляє доводи позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 20.10.2016р. була зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області за №ОД06.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про недоведеність Одеською міською радою факту порушення державним реєстратором законодавства, яким врегульовані правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час прийняття рішення від 10.11.2016р. (індексний номер 32322553) про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м. Наведене має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених Одеською міською радою позовних вимог у названій частині.

З огляду на викладене, враховуючи відмову суду у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог про зобов`язання відповідача привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача шляхом знесення складових частин нежитлових будівель, площею 915,9 кв. м. Господарський суд зазначає, що позовні вимоги у названій частині є похідними від позовних вимог Одеської міської ради про скасування рішення державного реєстратора, відмова суду у задоволенні яких виключає наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача привести земельну ділянку до попереднього стану.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заявлених Одеською міською радою до товариства з обмеженою відповідальністю „Обрій XXI, Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Попика В.М. від 10.11.2016р. (індексний номер 32322553) про державну реєстрацію за товариством права власності на 1/25 об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 11/1, загальною площею 2205,1 кв. м.; про зобов`язання відповідача привести до попереднього стану земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на користь позивача шляхом знесення складових частин нежитлових будівель, площею 915,9 кв. м.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2019р.

Суддя С.П. Желєзна