РІШЕННЯ

16 грудня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/608/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 20, 46008

про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в загальній сумі 3 845 470,90 грн.

За участю представників сторін від:

позивача: Деркач Тетяна Григорівна, довіреність № 29/19 від 06.06.2019.

відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась 25.09.2019 до господарського суду Тернопільської області із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" 3 845 470,90 грн., з яких: 3 018 797,56 грн. інфляційні втрати, 826 673,34 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1999 від 20.12.2010.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.10.2019 на 10:00 год., яке було відкладено на 02.12.2019, з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою суду від 02.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/608/19 до судового розгляду по суті на 16 грудня 2019 року на 15:00 год.

Представник відповідача в судове засідання 04.11.2019 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представниця позивача в судовому засіданні 16.12.2019 позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просить суд розглянути справу у відсутності відповідача.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, господарським судом встановлено наступне:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Чернівецька, 54а, м.Тернопіль на користь Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України", вул. Шолуденка,1, м. Київ:

- 17 685 224 грн 35 коп. основного боргу за поставлений природний газ;

- 1 337 080 грн 77 коп. пені;

- 736 792 грн 05 коп. інфляційних втрат;

- 726 449 грн 72 коп. - 3% річних;

- 64 380 грн рівно в повернення судового збору

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 (дата набрання законної сили 18.09.2012 року) встановлено наступні обставини:

- укладання 20 грудня 2010 року між Дочірньою компанією "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ як Постачальником та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль, як Покупцем Договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1999 (надалі Договір);

- порушення відповідачем грошового зобов`язання на суму 17 685 224 грн. 35 коп. (відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого природного газу за даним договором виконав не в повному обсязі, провівши лише часткову оплату в розмірі 22 431 226 грн 01 коп., у зв`язку з чим станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду за відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 17 685 224 грн 35 коп.);

- з врахуванням п.7.1. Договору та Додаткової угоди №3, за розрахунками позивача сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з лютого 2011р. по квітень 2011р. становила 736 792 грн. 05 коп. та 3% річних від простроченої суми, що за розрахунками позивача, за період з 11.02.2011р. по 13.07.2012р., становила 726 449 грн 72 коп.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 28.05.2014 року по справі №921/295/14-г/1 позов задоволено повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54А на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1:

- 265 305 сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів;

- 897 666 грн. 62 коп. 3% річних;

- 23 260 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 28.05.2014 року по справі №921/295/14-г/1 (дата набрання законної сили 30.09.2014 року) встановлено наступні обставини:

- на час розгляду цієї справи рішення господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 не було виконане, сума основного боргу складала 17 685 224 грн. 35 коп.;

-з огляду на те, що відповідач не виконав зобов`язання по оплаті вартості поставленого природного газу, суд визнав законними і обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних і 3% річних. За розрахунками позивача, не оспорених відповідачем, сума інфляційних за період вересень 2012р. по лютий 2014р. становила 265 305 грн. 64 коп., а сума 3% річних за період з 14.07.2012р. по 25.03.2014р. 897 666 грн. 62 коп.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 07.07.2014 року по справі №1/53/5022-578/2012 затверджено Мирову угоду від 20.06.2014 року, укладену між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Стягувач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (Боржник), у відповідності до п. 4 якої Боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 20 489 926,89 грн., вказану у п.1 цієї Мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - Графік), зазначеного у цьому пункті; оплату штрафних та фінансових санкцій та судового збору в розмірі 2 804 702,54 грн. Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз здійснює протягом чотирьох місяців дії мирової угоди, а суму основного боргу в розмірі 17 685 224,35 грн рівними частинами щомісяця, починаючи з 31.07.2014 р. та до 30.06.2024 року.

Сторони Договору дійшли згоди, що основний борг у розмірі 17 685 224,35 грн. підлягає індексації на індекс інфляції згідно з офіційним повідомленням Державного комітету статистики України в офіційному друкованому виданні.

Боржник зобов`язався щорічно до 20 січня кожного року дії угоди сплатити на користь Стягувача суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за рік.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 року по справі №921/601/16-г/16 позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54А на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1:

- 4222713 грн 65 коп. - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів;

- 409 909 грн. 58 коп. - 3% річних;

- 69489 грн. 35 коп. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 року по справі №921/601/16-г/16 (дата набрання законної сили 02.12.2016 року) встановлено наступне:

- на час розгляду цієї справи рішення господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 не було виконане, сума основного боргу складала 13 849 667 грн 41 коп.;

- з огляду на те, що відповідач не виконав зобов`язання по оплаті вартості поставленого природного газу, суд визнав законними і обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних і 3% річних. За розрахунками позивача, не оспорених відповідачем, сума інфляційних за період березень 2014р. по грудень 2014 р. становила 4 222 713 грн 65 коп., а сума 3% річних за період з 25.03.2014 по 31.12.2014 409 909 грн 58 коп.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 29.03.2017 року по справі №921/171/17-г/16 позов задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, вул. Чернівецька, буд. 54А на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ, вул. Шолуденка, буд. 1:

- 8 290 103 грн 10 коп. - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів;

- 957 664 грн 62 коп. 3% річних ;

- 138 716 грн 52 коп судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.11.2016 року по справі №921/171/17-г/16 (дата набрання законної сили 14.04.2017 року) встановлено наступне:

- на час розгляду цієї справи рішення господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 не було виконане, сума основного боргу складала 13 849 667 грн 41 коп.;

- з огляду на те, що відповідач не виконав зобов`язання по оплаті вартості поставленого природного газу, суд визнав законними і обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних і 3% річних. За розрахунками позивача та здійсненого судом перерахунку, сума інфляційних за період січень 2015 року-січень 2017 року становила 8 290 103 грн 10 коп., а сума 3% річних за період з 01.01.2015 року по 23.02.2017 року включно 957 664 грн 62 коп.

Станом на день розгляду даного спору рішення суду у вказаних справах не скасовані, а відтак набрали законної сили та є чинними.

В силу приписів частини 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Як стверджує позивач, на момент звернення до суду з даною позовною заявою заборгованість в розмірі 13 849 667 грн 41 коп. основного боргу, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 20.12.2010 №06/10-1999 і підтверджена рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.09.2012 року по справі №1/53/5022-578/2012 залишається несплаченою, на яку і здійснено нарахування інфляційні та 3% річних.

Оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу № 06/10-1999 від 20.12.2010.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст.655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В процесі розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов`язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно № 06/10-1999 від 20.12.2010 в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов`язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановлених строків.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, заборгованість за поставлений природний газ станом на день звернення з позовом не сплачена.

У п.1.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", роз`яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Пунктом 1.9 вказаної Постанови пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 №14 роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

На підставі наведеного, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 826673,34 грн 3% річних за період з 01.03.2017 по 20.09.2019 та 3 018 797,56 грн інфляційних нарахувань нарахованих за період лютий 2017 червень 2019.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору № 06/10-1999 від 20.12.2010 природного газу, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 826673,34 грн 3% річних та 3 018 797,56 грн інфляційних нарахувань є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. 129 витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", м.Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 20 (код 21155959) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ, вул. Шолуденка, 1 (код 31301827) 3 018 798 (три мільйони вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн. 56 коп. інфляційних, 826 673 (вісімсот двадцять шість тисяч шістсот сімдесят три) грн. 34 коп. 3% річних і 57 682 (п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 06 коп. судових витрат.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2019 року.

Суддя Ю.О. Чопко