УХВАЛА

27 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/6063/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Кролевець О. А., Ткач І. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Петренко Н. Е.

від 20.06.2017 та

на постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Парусніков Ю. Б., Білецька Л. М., Коваль Л. А.

від 20.05.2019

за позовом Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс"

до Фізичної особи - підприємця Падалка Михайла Сергійовича

за участю ОСОБА_1

про стягнення 87 931,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 у справі № 904/6063/17, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019, позовні вимоги задоволені.

Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, 19 грудня 2019 року ОСОБА_1, як особа, що подавала апеляційну скаргу, звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Судом встановлено, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою у травні 2017 року, предметом якої є стягнення 87 931,13 грн збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тобто з вимогою майнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з позовної заявою) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Отже при зверненні з позовною заявою судовий збір підлягав сплаті у гранично мінімальній сумі 1 600,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 3 200,00 грн, а саме 1 600,00 грн * 200 %, де 1 600,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200% - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак до касаційної скарги ОСОБА_1 у якості доказу сплати судового збору додано квитанцію № 79488 від 18.12.2019 на суму 32,00 грн. Тобто судовий збір сплачено у розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

У зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі меншому ніж встановлено законодавством, ОСОБА_1 необхідно усунути недоліки касаційної скарги та подати суду документ про сплату (зарахування) судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17 в установленому законом порядку та розмірі, а саме у сумі 3 168,00 грн. Таким чином, щоб у загальному розмірі разом із вже сплаченими 32,00 грн загальна сума складала 3 200,00 грн.

Також, статтею 288 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 27.05.2019, отже з цього моменту почався перебіг двадцятиденного строку, встановленого для її оскарження в касаційному порядку. Таким чином, останнім днем для подання касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17 було 18.06.2019 (з урахуванням вихідних днів), після цього процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Із касаційної скаргою ОСОБА_1 звернувся 19.12.2019, про що свідчить дата на поштовому конверті, в якому касаційна скарга надійшла на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, тобто після перебігу строку, встановленого для подання касаційної скарги, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України, проте із клопотанням про його поновлення.

Клопотання ОСОБА_1 , яке викладено у тексті касаційної скарги, мотивовано своєчасним зверненням скаржника з попередньою касаційною скаргою. Скаржник зазначає, що з невідомих причин жодної інформації або документів з Верховного Суду не отримував, а 30.09.2019 навіть звертався до суду касаційної інстанції з письмовою заявою про надання інформації по справі № 904/6063/17, проте відповіді не отримав. Також наголошує, що про існування ухвали Верховного Суду від 19.08.2019, якою вперше подану касаційну скаргу залишено без руху, дізнався лише 18.12.2019 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Розглянувши наведені обґрунтування причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що підстави, зазначені скаржником у клопотанні не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17, зазначені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від бездіяльності самого скаржника.

Суд враховує, що ухвала Верховного Суду від 19.08.2019, якою вперше подану касаційну скаргу залишено без руху, повернута на адресу суду 26.09.2019 з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання".

Згідно з пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 про те, що повернення поштового відправлення до суду з вказівкою "за закінченням встановленого строку зберігання" не свідчить про відмову сторони від одержання такого поштового відправлення у даному випадку Судом до уваги не беруться, оскільки у зазначеній справі питання стосувалося виклику учасника справи в судове засідання згідно Цивільного процесуального кодексу України для визнання правомірним ухвалення заочного рішення.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

При цьому Верховний Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно із якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17 підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 та 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та наведення інших підстав та обґрунтування для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2019 у справі № 904/6063/17 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді О. А. Кролевець

І. В. Ткач