РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2019Справа № 910/5405/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс"

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотнікової Тетяни Олександрівни

6) Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіної Тетяни Яківни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5

про визнання права власності на корпоративну частку, визнання неправомірними та скасування реєстраційних дій, скасування реєстраційних записів та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_6

від відповідача 1: Агапов О.О.

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: не з`явився

від відповідача 4: не з`явився

від відповідача 5: не з`явився

від відповідача 6: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" (відповідач 1), ОСОБА_2 (відповідач 2), ОСОБА_3 (відповідач 3), ОСОБА_4 (відповідач 4), Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотнікової Тетяни Олександрівни (відповідач 5), Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіної Тетяни Яківни (відповідач 6) про визнання права власності на корпоративну частку, визнання неправомірними та скасування реєстраційних дій, скасування реєстраційних записів та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 суд постановив звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із запитом щодо доступу до персональних даних фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

11.05.2019 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову. У редакції позовних вимог згідно заяви про усунення недоліків позивач просить суд:

визнати за ОСОБА_1 право власності на частку розміром 13,2 % (тринадцять і дві десятих відсотків), що становить 19700,00 грн. у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс".

скасувати здійснену державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотніковою Тетяною Олександрівною 18 грудня 2018 року реєстраційну дію здійснену на підставі Акту приймання-передачі часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" від 18 грудня 2018 року із скасуванням здійсненого 21 грудня 2018 року запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань під № 60224880.

скасувати здійснену державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіною Тетяною Яківною 22 грудня 2018 року реєстраційну дію здійснену на підставі Акту приймання-передачі часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" від 21 грудня 2018 року із скасуванням здійсненого 22 грудня 2018 року запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань під №7024880.

зобов`язати державних реєстраторів відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань Печерської районної у м. Києві державної адміністрації внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань із здійсненням запису про відновлення статусу позивача як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" із часткою у статутному капіталі у розмірі 13,2% (тринадцять і дві десятих відсотків).

20.05.2019 до суду від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли відповіді на запити суду щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

24.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи для усунення недоліків позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5405/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 18.06.2019.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про виклик до суду як свідка учасника товариства - ОСОБА_5 . Однак, у даному випадку суперечностей між зібраними доказами та обставинами, викладеними у заяві вказаного свідка, судом не було встановлено, а тому керуючись приписами ст. 89 ГПК України суд дійшов до висновку, що у виклику свідка ОСОБА_1 немає необхідності.

07.06.2019 через відділ діловодства суду від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 24.05.2019.

18.06.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну (уточнення, збільшення) підстав та предмету позову та клопотання про заміну відповідача належним відповідачем.

26.06.2019 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" проти позову заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_1 набув частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" від ОСОБА_2 без згоди інших учасників товариства, яким ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) належало переважне право купівлі такої частки. Відповідач наголошує на тому, що загальні збори з порядком денним про вирішення питання перерозподілу часток учасниками товариства не скликались і не проводились.

У підготовчому засіданні 26.06.2019 судом прийнято до розгляду частково заяву про зміну (уточнення, збільшення) підстав та предмету позову від 14.06.2019, а саме прийнято до розгляду в частині п. 3 заяви, у зв`язку із чим, розгляду вимоги у п.2.2. прохальної частини позову здійснюється судом у наступній редакції: скасувати здійснену державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотніковою Тетяною Олександрівною 18 грудня 2018 року реєстраційну дію здійснену на підставі Акту приймання-передачі часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" від 18 грудня 2018 року із скасуванням здійсненого 21 грудня 2018 року запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань під № 6024880.

У іншій частині заяви від 14.06.2019 судом відмовлено, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Суд зазначає, що норми ГПК України, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Судом встановлено, що у поданій заяві позивачем заявлено нову (додаткову) вимогу немайнового характеру, а саме: витребувати від ОСОБА_3 та ТОВ "АЗС-Сервіс" належну позивачу корпоративну частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" розміром 13,2 % та вартістю 19700,00 грн.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Тобто, в даному випадку подана позивачем заява не є заявою про зміну предмета позову, а фактично є іншим позовом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 910/18802/17.

З урахуванням викладеного, оскільки подана позивачем заява про зміну предмету позову є фактично іншим позовом, який може бути пред`явлений в окремому позовному провадженні, судом в порядку ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України було відмовлено в задоволенні такої заяви.

У судовому засіданні 26.06.2019 судом відкладено підготовче засідання на 24.07.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, направлено відповідачам 2,3,4,5,6 ухвалу про виклик.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 замінено відповідача-6 - Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Печерської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіну Тетяну Яківну, по справі №910/5405/19 належним відповідачем 6 - Державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіною Тетяною Яківною. та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 .

24.07.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява від 02.07.2019 про доповнення позовних вимог.

У судовому засіданні 24.07.2019 суд відклав розгляд клопотання відповідача-1 про витребування у позивача оригіналів акту приймання-передачі частки у статутному капталі ТОВ "АЗС-Сервіс" від 16.07.2018 та договору купівлі-продажу частки від 16.07.2018, оскільки огляд оригіналів документів судом буде здійснено під час розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 24.07.2019 судом продовжено строк підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено на 13.08.2019 про що постановлено відповідні ухвали, які занесені до протоколу судового засідання.

02.08.2019 через відділ діловодства суду від відповідача 5 - Державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотнікової Тетяни Олександрівни, надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що реєстраційна дія №7024880 вчинена державним реєстратором на підставі документів, поданих в межах чинного законодавства та підстав для відмови у державній реєстрації не було. Також, у своєму відзиві відповідач-5 просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

У підготовчому засіданні 13.08.2019 судом відмовлено у заяві позивача про доповнення позовної заяви, поданої до суду 24.07.2019, оскільки у вказаній заяві позивачем заявлено додаткову вимогу, що суперечить приписам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.08.2019 суд відклав підготовче засідання на 04.09.2019, про що постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

28.08.2019 через відділ діловодства суду від відповідача 2, ОСОБА_2 , надійшло клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертизи документа.

У підготовчому засіданні 04.09.2019 судом відкладено підготовче засідання на 18.09.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

18.09.2019 через відділ діловодства суду від позивача, надійшло клопотання про доповнення позовних вимог.

У підготовчому засіданні 18.09.2019 судом відкладено підготовче засідання на 02.10.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

01.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про доповнення позовних вимог.

У судовому засіданні 02.10.2019 судом відмовлено у клопотаннях позивача поданих 18.09.2019 та 01.10.2019 про зміну (уточнення) доповнення предмету позову, оскільки у вказаній заяві позивачем заявлено додаткову вимогу, що суперечить приписам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.10.2019 суд відклав розгляд клопотання відповідача-2 про призначення експертизи та відкладено підготовче засідання на 22.10.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

17.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача., надійшло клопотання про (уточнення,збільшення) предмету позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.10.2019 витребувано у Відділу з питань державної реєстрації Печерської районної м. Києва державної адміністрації оригінали для огляду та належним чином засвідчені копії (для долучення до матеріалів справи) матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" (ідентифікаційний код 31108834).

У судовому засіданні 22.10.2019 відкладено розгляд підготовчого засідання на 12.11.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

06.11.2019 на вимогу суду з Печерської районної у м. Києві державної адміністрації надішли матеріали реєстраційної справи ТОВ "АЗС-Сервіс".

У судовому засіданні 12.11.2019 враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, відсутність інших клопотань, заяв від сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу №910/5405/19 до судового розгляду по суті на 04.12.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

04.12.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із знеструмленням електромережі суду, виходу із ладу сервера автоматизованої системи та іншими умовами, що впливають на безперебійність та функціонування автоматизованої системи, про що складено акт від 04.12.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.12.2019 призначив розгляд справи по суті на 18.12.2019.

18.12.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові заперечення проти позову.

Представники відповідачів 2-6 у судове засідання 18.12.2019 не з`явилися.

Представники третьої особи у судове засідання 18.12.2019 також не з`явився.

Про розгляд справи відповідачі та третя особа були належним чином повідомлені, ухвалою суду від 06.12.2019.

У судовому засіданні 18.12.2019 судом до початку розгляду справи по суті розглянуто клопотання відповідача-2 ( ОСОБА_2 ) про призначення почеркознавчої експертизи, технічної експертизи щодо встановлення справжності його підпису на договорі купівлі-продажу від 16.07.2018.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими статтею 86 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Однак, суд зазначає, що договір купівлі-продажу від 16.07.2018 не є предметом розгляду даної справи, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення по справі експертизи, у зв`язку із чим, відмовив у задоволенні клопотання відповідача-2.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Представник позивача та позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 18.12.2019 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просили суд відмовити у задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 18.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалами справи, станом на 26.07.2018 учасниками ТОВ "АЗС-Сервіс" були зареєстровані: Голинський І.Б. з корпоративною часткою у розмірі 33% вартістю 49500,00 грн; ОСОБА_4 з корпоративною часткою у розмірі 34% вартістю 51 000, 00 грн; ОСОБА_5 - із часткою у розмірі 19,8 %, вартістю 29800,00 грн. та ОСОБА_1 із часткою у розмірі 13,2 %, вартістю 19700,00 грн. (запис державного реєстратора ДП "Київоблреклама" № 4024880 від 26.07.2018).

21.12.2018 державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Сотніковою Т.О. була проведена державна реєстрація змін у складі учасників ТОВ "АЗС-Сервіс" (номер запису 6024880), відповідно до якого ОСОБА_1 виключено із складу учасників ТОВ "АЗС-Сервіс".

Також згідно з реєстраційним записом державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Шубіної Т.Я. (№ 7024880 від 22.12.2018) власником 100 % корпоративних прав ТОВ "АЗС-Сервіс" став ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи ТОВ "АЗС-Сервіс", наданої Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією, указані зміни (21 та 22 грудня 2018 року) були вчинені на підставі двох актів приймання-передачі часток у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс", складених на виконання договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі товариства, а саме:

- акту приймання-передачі від 18.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко Т.В. від 18.12.2018 за № 1678-1680, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_1 передали свої частки ОСОБА_2 у розмірі 19,8 % та 13,2 % (відповідно) статутного капіталу ТОВ "АЗС-Сервіс";

- акту від 21.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. від 18.12.2018 р. за № 1678-1680, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передано свої частки у розмірі 33 % та 34 % статутного капіталу ТОВ "АЗС-Сервіс" (відповідно) на користь ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного, починаючи з 22.12.2018 та станом на час розгляду даної справи власником 100% частки у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться відповідач-3 - ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що договору купівлі-продажу, на підставі якого складено акт приймання-передачі часток від 18.12.2018 позивач не укладав, а тому його було неправомірно позбавлено права власності на частку у розмірі 13,2 % у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс".

Відповідні договори купівлі-продажу, як стверджує позивач, є нікчемними згідно зі ст.ст. 215, 216 ЦК України і визнання їх недійсними у судовому порядку не вимагається, тому ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на корпоративну частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" розміром 13,2%, що становить 19700,00 грн, скасувати реєстраційні дії та зобов`язати державних реєстраторів внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст.ст. 177, 190 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Отже, корпоративні права є самостійним об`єктом цивільних прав, які охоплюються наведеним у ст. 190 ЦК України поняттям майно, визначеним індивідуальними ознаками, які можуть бути об`єктом права власності.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Позивач вважає себе власником майна (корпоративних прав) та звернувся до суду з позовом про визнання права власності на корпоративну частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" розміром 13,2%, що становить 19700,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом права власності, визначеного у статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно.

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (п. 1 ст. 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільним кодексом Украйни передбачено правові засади захисту права власності.

За приписами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

При цьому суд враховує, що право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права. За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно

Як було встановлено судом та підтверджено відомостями з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач ( ОСОБА_1 ) на час розгляду даної справи не є власником частки корпоративних прав ТОВ "АЗС-Сервіс" у розмірі 13,2 %.

Згідно із матеріалами справи, корпоративні права на частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" у розмірі 13,2% набуті відповідачем-3 - ОСОБА_3 на підставі правочинів від 21.12.2018, копії яких наявні у матеріалах справи.

За змістом позовної заяви та пояснень позивача, ОСОБА_1 будь-яких угод із відповідачами на відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" не укладав, договору купівлі-продажу, на підставі якого складено акт приймання-передачі часток від 18.12.2018 не підписував та на думку позивача такий правочин є таким, що порушує публічний порядок та є нікчемними. Угода про відчуження позивачем корпоративних прав ОСОБА_3 також є нікчемною.

За загальним правилом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, відповідні посилання позивача на приписи ст. 215, 216, 228 ЦК України не свідчать про наявність підстав для визнання за ним права власності на частку у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс".

У розумінні наведених положень позов про визнання права власності у порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України, пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання наявного права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

До регламентованих Цивільним кодексом України способів захисту права власності належать: визнання права власності (стаття 392); витребування майна із чужого незаконного володіння, у тому числі від добросовісного набувача (статті 387, 388); усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391); заборона вчинення дій, які порушують право власності, або вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (стаття 386); визнання незаконним правового акта, що порушує права власника (стаття 393).

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

У той же час, відповідних вимог із наданням належних обґрунтувань та доказів позивач у своєму позові не заявив, тому зазначені обставини судом не досліджувались.

Водночас, суд зазначає, що неукладеність угоди та її нікчемність, на що вказував позивач, є взаємовиключними поняттями, адже лише укладена (підписана) угода може бути визнана недійсною (нікчемною), при цьому наявність підстав для визнання недійсності (нікчемності) договору встановлюються саме на час укладення такого договору.

З огляду на вище викладене, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у розмірі 13,2 % у статутному капіталі ТОВ "АЗС-Сервіс" є необґрунтованими та з такими що не підлягають задоволенню судом.

З огляду на відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності, позовні вимоги про скасування здійснених державними реєстраторами реєстраційних дій, скасування записів у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань та зобов`язання державних реєстраторів внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, також не підлягають задоволенню як похідні від позовної вимоги про визнання права власності на частку статутного капіталу ТОВ "АЗС-Сервіс".

Приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, судом враховано висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на частку розміром 13,2 % (тринадцять і дві десятих відсотків), що становить 19700,00 грн. у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс"; скасування здійснених державними реєстраторами реєстраційних дій від 18.12.2018, від 22.12.2018, скасування записів Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань від 21 грудня 2018 під № 6024880, від 22 грудня 2018 року під №7024880 та зобов`язання державних реєстраторів внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань із здійсненням запису про відновлення статусу позивача як учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "АЗС-Сервіс" із часткою у статутному капіталі у розмірі 13,2%.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 28.12.2019.

Суддя О.В. Гулевець