ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1498/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т. Шевченка, 29)

розглянувши в порядку письмового првадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019

по справі №915/1498/19

за позовом Державного підприємства "Володимирівське лісове господарство"

до Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни

про стягнення коштів у розмірі 168 120 грн.,

(суддя першої інстанції: Коваль С.М., дата та місце ухвалення рішення: 24.09.2019, Господарський суд Миколаївської області, м.Одеса, вул. Адміральська, 22)

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Державне підприємство "Володимирівське лісове господарство" (далі - ДП «Володимирівське лісове господарство») звернулося з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 27.08.2019) до Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни (далі - ФОП Митрофанова О.В.) про стягнення коштів у сумі 168120 грн., за користування протягом 2017-2018 земельною ділянкою загальною площею 241,7 га без правових підстав (за визнаним у господарській справі № 915/463/17 договором про надання послуг №10 від 12.03.2013 недійсним на майбутнє) та не за цільовим призначенням, при цьому отримуючи урожай.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 стягнуто з ФОП Митрофанової О.В. на ДП "Володимирівське лісове господарство" 168120 (сто шістдесят вісім тисяч сто двадцять) грн., а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 2521 (дві тисячі п`ятсот двадцять одна) грн.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що грошові кошти в сумі 168120 грн., які утримує відповідач внаслідок недоплати за користування земельною ділянкою, визнаються такими, що набуті та зберігаються за відсутності на це правової підстави, а тому вимога про стягнення зазначеної суми грошових коштів є обґрунтованою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ФОП Митрофанова О.В. звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по даній справі скасувати та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте за наслідками неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справ, які суд визнав встановленим та неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що висновок місцевого господарського суду про те, що відповідач за період 2017-2018 роки використовував землю без правових підстав та не за цільовим призначенням, одержавши при цьому врожай - є безпідставними, оскільки договір між позивачем та відповідачем припинився лише з 19.07.2018.

На думку ФОП Митрофанової О.В., позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 168120,00 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань суду не подано.

Апелянт звертає увагу, що місцевий господарський суд взагалі не досліджував, яким чином сформована ціна позову, а позивач зазначав, що необхідно стягнути як мінімум 168 120,00 грн., тобто ціна позову очевидно є необґрунтованою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Митрофанової О.В. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по справі №915/1498/19, встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, вирішено розглянути апеляційну скаргу ФОП Митрофанової О.В. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по справі №915/1498/19 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Володимирівське лісове господарство» було укладено з ФОП Митрофановою О.В. договір №10 про надання послуг, відповідно до умов якого ДП " Володимирівське лісове господарство" з метою отримання прибутку надає ФОП Митрофановій О.В. послуги у виробництві сільськогосподарської продукції та подальшому транспортуванні, зберіганні, переробці та реалізації виробленої сільськогосподарської продукції на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні Державного підприємства.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі №915/463/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 визнано недійсним на майбутнє договір №10 про надання послуг від 12.03.2013, укладений між ДП "Володимирівське лісове господарство" та ФОП Митрофановою О.В.; зобов`язано ФОП Митрофанову О.В. повернути у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, з правом постійного користування ДП "Володимирівське лісове господарство", земельні ділянки державного лісового фонду загальною площею 241,7 га, грошовою оцінкою 4 895 440 грн., що розташовані в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту часткового обстеження земельних ділянок сільськогосподарського призначення (рілля) по лісовому лісництву ДП "Володимирівське ЛГ" від 23.07.2018, в якому зафіксовано факти посівів соняшника та зібраного озимого ячменю на переданій підприємцю Митрофановій земельній ділянці. З даним актом підприємець Митрофанова була ознайомлена, про що свідчить підпис останньої.

Позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області з листом від 21.03.2019 № 59 про порушення вимог законодавства та нарахування шкоди.

Відповіді на зазначений лист матеріали справи не містять.

У подальшому позивач звернуся до Казанківської районної державної адміністрації із відповідним листом. Натомість, Казанківська районна державна адміністрація листом від 16.04.2019 № 01-23/2/233 відмовила в нарахуванні зазначених збитків, мотивуючи це тим, що відповідно до листа №6-8-841 від 03.04.2008/р. "Щодо розрахунку розміру шкоди та збитків, заподіяних земельним ресурсам" Державного комітету України із земельних ресурсів державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель, вищевказаний Порядок нарахування збитків застосовується лише тоді коли власникам землі та землекористувачам збитки можуть бути заподіяні внаслідок дій органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, а саме, внаслідок вилучення земельних ділянок, переданих у власність, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні, а також внаслідок прийняття зазначеними органами рішень щодо тимчасового зайняття земельних ділянок, яке може призвести до погіршення якості ґрунтового покриву чи приведення земельних ділянок у непридатний для використання стан. При цьому у вказаному листі Казанківська РДА запропонувала звернутись до Держгеокадастру для стягнення шкоди.

Під час розгляду справи, позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, зазначивши, що з огляду на відмову у нарахуванні шкоди та збитків згідно чинного законодавства України, він має право на отримання недоплаченої плати за визнаним недійсним у судовому порядку Договором у розмірі 168000,00 грн., яку він реально та гарантовано міг би отримати.

Таким чином, на думку позивача, за викладених обставин суму недоплаченої підприємцем Митрофановою плати належить стягнути на користь ДП "Володимирівське лісове господарство", як одержане майно за недійсним правочином (договором) та збережені без достатньої правової підстави за рахунок номінального землекористувача цієї земельної ділянки кошти, які мав заплатити за користування нею на підставі ст.ст.216, 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Чинним законодавством передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Як зазначалося раніше, Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі №915/463/17 визнано недійсним на майбутнє договір №10 про надання послуг від 12.03.2013, укладений між ДП "Володимирівське лісове господарство" та ФОП Митрофановою О.В.; зобов`язано ФОП Митрофанову О.В. повернути у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, з правом постійного користування ДП "Володимирівське лісове господарство", земельні ділянки державного лісового фонду загальною площею 241,7 га, грошовою оцінкою 4 895 440 грн., що розташовані в межах території Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням по справі №915/463/17 встановлено, що ДП «Володимирівське лісове господарство» не мало повноважень на укладення оспорюваного договору, оскільки органом, уповноваженим на передачу земельної ділянки у користування третім особам для сільськогосподарських потреб є Кабінет Міністрів України. ДП «Володимирівське лісове господарство» при укладенні оскаржуваного договору розпорядилося землями держлісфонду поза межами своїх повноважень.

Також рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2017 у справі № 915/463/17 встановлено, що в договорі № 10 від 12.03.2013 прямо йдеться про зміну цільового призначення земельних ділянок.

Вказане рішення набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством та є преюдиційним для вирішення спору в даній справі у розумінні ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судова колегія зазначає, що викладені обставини не підлягають доведенню.

За змістом ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно зі ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, проведення моніторингу родючості ґрунтів є центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від14.01.2015, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі встановлені ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", до яких належить, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням (пункт «а»); одержання в установленому законодавством порядку від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, власників і користувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок документів, матеріалів та іншої інформації, необхідної для виконання покладених на нього завдань (пункт «в»).

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов`язаної з використанням та охороною земель.

Статтею 10 цього Закону передбачено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Відповідно до п.4. Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 "№15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль), зокрема, за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності (підпункту 25-1); складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення (підпункт 25-7); розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та вживає заходів до її відшкодування в установленому законодавством порядку (підпункт 25-8);

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" ч. 1 ст.156 зазначеного Кодексу власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Частинами 1, 3 ст. 157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем утримуються заявлені до стягнення кошти, як такі, що набуті останнім та збережені за відсутності на це правової підстави внаслідок недоплати за користування земельною ділянкою.

Судова колегія вважає зазначений висновок помилковим, оскільки в даному випадку відсутні підстави для кваліфікації правовідносин між сторонами як кондикційних.

З огляду на вищевикладене, посилання суду на правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц є помилковими та необґрунтованими, оскільки ці справи не є подібними до даної справи і висновки не Верховного Судуд стосуються користування земельними ділянками, на яких роташовані об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом наведених положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу, що пред`явлення вимоги про відшкодування збитків передбачає обов`язок доказування розміру шкоди, завданої йому протиправною поведінкою відповідача.

У даній справі позивачем не доведено належними та допустимими доказами по справі наявність чотирьох складових цивільного правопорушення у вигляді заподіяння збитків за користування земельною ділянкою, а саме розмір завданих збитків, період, за які позивач нарахував ці збитки, що є обов`язковим для стягнення заявленої суми. Так, позивачем лише зазначено, що відповідач за період 2017-2018 роки використовував землю без правових підстав та не за цільовим призначенням, вказуючи при цьому на неможливість розрахування розміру шкоди відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженої Постановою КМУ №963 від 25.07.2007, з огляду на що ним зроблено розрахунок шкоди, виходячи з розміру орендної плати, встановленої договором, який визнано недійсним.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували в даному випадку понесення збитків позивачем саме у розмірі 168120 грн., а доводи апелянта є обґрунтованими та слушними.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на зазначене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог ДП "Володимирівське лісове господарство" до ФОП Митрофанової О.В. про стягнення 168 120 грн.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було невірно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по справі №915/1498/19 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по справі №915/1498/19 задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.09.2019 по справі №915/1498/19 - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Володимирівське лісове господарство" до Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни про стягнення коштів у розмірі 168 120 грн.

Стягнути з Державного підприємства "Володимирівське лісове господарство" (56065, Миколаївська обл, с. Володимирівка, Казанківський р-н, вул. Центральна, 108, інд.код: 00152603) на користь Фізичної особи-підприємця Митрофанової Олени Василівни ( АДРЕСА_1 , інд. код. НОМЕР_1 ) 3781,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош