ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2019 р. Справа№ 920/644/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року (повний текст підписано 06.09.2019 року)

у справі № 920/644/19 (суддя: Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

про стягнення 80037,00 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивача) звернулася до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" *(далі - відповідача) про стягнення 80 037,00 грн, штрафу за невірно зазначену адресу одержувача вантажу, який був відправлений згідно накладної № 43348150.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідачем було невірно зазначену адресу одержувача вантажу, який був відправлений згідно накладної № 43348150 в результаті чого останньому був нарахований штраф.

Господарський суд Сумської області частково задовольнив позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" своїм рішенням від 02.09.2019 року (повний текст підписано 06.09.2019 року) та присудив до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 40018,50 грн штрафу за невірно зазначену адресу вантажоодержувача, в іншій частині позову - відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у даній справі в частині зменшення штрафу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник вказав, що позивачем не було зазначено наявність збитків іншим учасникам господарських відносин в зв`язку з допущеною відповідачем помилкою у назві міста то наявні підстави для зменшення розміру штрафу до розміру однократної провізної плати, тобто до 16007,40 грн.

При цьому, скаржник вказав, що він перебуває в складеному економічному становищі, у зв`язку з чим застосування до відповідача даного штрафу є непомірним тягарем.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2019 року справу № 920/644/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у справі № 920/644/19 та призначив розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 07.10.2019 року.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у даній справі в частині стягнення з ПАТ "Сумихімпром" штрафу у розмірі 24 011,10 грн і ухвалити нове рішення у даній справі, а саме: стягнення з ПАТ "Сумихімпром" штрафу у розмірі однократної провізної плати, у сумі 16 007,40 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 3 Цивільного кодексу України.

Так, скаржник вказав, що перевезення вантажів залізницею регулюється актом цивільного законодавства - Статутом залізниць України, в зв`язку з чим у господарського суду Сумської області не було жодних підстав застосовувати до спірних правовідносин загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Крім того, скаржник вказав, що в даному випадку санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, тому підстав для його зменшення Господарський суд Сумської області не мав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2019 року справу № 920/644/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у справі № 920/644/19 залишив без руху своєю ухвалою від 07.10.2019 року.

Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції належні докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 2 881,50 грн, шляхом подання відповідної заяви.

Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у справі № 920/644/19 та призначив до спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" у порядку письмового провадження без повідомлення учасників своєю ухвалою від 04.11.2019 року.

04.11.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" по справі №920/644/19 - без розгляду. Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що враховуючи співвідношення пред`явлених до стягнення санкцій з отриманими наслідками від порушення зобов`язання, а саме, відсутність цих негативних наслідків від неправильного зазначення адреси оримувача в накладній, неспіврозмірність нарахованого штрафу заподіяним правопорушенням в частині оформлення перевізних документів щодо неправильного зазначення адреси отримувача, а також те, що позивачем не зазначено наявність збитків іншим учасникам господарських відносин в зв`язку з допущеною відповідачем у назмі міста, вважаємо, що в даному випадку наявна можливість, щодо зменшення розміру штрафу.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 920/644/19 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у справі № 920/644/19 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., своєю ухвалою від 18.12.2019 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2018 року зі станції Баси Південної залізниці Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" здійснило відправлення вагону № 76034149 згідно накладної № 43348150 на станцію Правда Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод" (далі - ПрАТ "ДКХЗ").

У накладній №43348150 в графі 4 "Найменування одержувача" відповідачем зазначено - "ПРАТ "ДКХЗ", в графі 4 "Адреса одержувача" відповідачем зазначено " 851901 г. Мариуполь, ул. Лепорского, 1".

По прибутті 04.01.2019 року відправки №43348150 на станцію призначення Правда Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відповідачем у накладній, не відповідає адресі ПрАТ "Дніпровський коксохімічний завод", про що складено акт загальної форми №1011 від 04.01.2019 року.

Відповідач 02.01.2019 року в листі №37/001 просив РФ "Південна залізниця" ст. Баси здійснити відправлення телеграми на станцію Правда Придніпровської залізниці про зазначення вірної адреси ПРАТ "ДКХЗ" - одержувача вантажу: м. Кам`янське, вул. Колеусівська, 1, повідомивши також позивача про згоду одержувача на внесення відповідних змін.

02.01.2019 року на адресу станції призначення Правда надіслано телеграму № 01 із зазначенням вірної адреси одержувача вантажу, після чого до накладної №43348150 внесено відповідні виправлення у графі 4, а саме: замість раніше зазначеної адреси: г. Мариуполь, ул. Лепорского, 1, зазначено вірну - м. Кам`янське, вул. Колеусівська, 1.

Так, згідно залізничної накладної № 43348150 провізна плата від станції Баси Південної залізниці до станції Правда Придніпровської залізниці складає 16 007,40 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 цього Кодексу за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (частина 5 статті 307 Господарського кодексу України).

За змістом статей 2, 3 Статуту залізниць України цим Статутом визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Статтею 6 Статуту залізниць України та п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, встановлено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Згідно зі ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 37 Статуту залізниць України, п.2.3. Правил оформлення перевізних документів та п.5 Наказу Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року N644 "Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів", представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 (далі за текстом - "Правила"), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевідного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Умовами п.2.1. Правил передбачено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Так, графа 4 накладної "Одержувач" заповнюється у порядку, передбаченому для графи "Відправник".

Відомості щодо відправника: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошті.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, залізнична накладна №43348150, яка є договором перевезення, містить у собі на першій сторінці застереження (умову) такого змісту: "Вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладній, відповідно до статей 24, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року N 457".

До того ж, у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказаної залізничної накладної зазначено прізвище представника відправника - Цвентарна Л.В.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України та ч. 1 ст.26 Закону "Про залізничний транспорт" обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного, перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Таким чином, станцією Правда Придніпровської залізниці правомірно складено саме акт загальної форми, про що зазначено у залізничній накладній, оскільки виявлено факт невірного зазначення відповідачем адреси вантажоодержувача у накладній № 43348150.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт загальної форми № 1011 від 04.01.2019 року за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства України, складений та підписаний повноважними особами.

Таким чином, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника (позивач), що в даному випадку санкція не є договірною, а випливає із положень Статуту залізниць України, тому підстав для його зменшення Господарський суд Сумської області не мав.

Водночас, апеляційний суд приймає о уваги, що факт невірного зазначення адреси вантажоодержувача у залізничній накладній № 43348150 не заперечується скаржником.

Згідно підпунктів 6 та 3, пунктів 3.3. та 3.15 роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року за № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", визначено, що ст. 24 Статуту надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній, у тому числі і після прибуття вантажу на станцію призначення. У застосуванні статті 118 Статуту слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред`явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Зі змісту п. 5.5 Правил вбачається, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильне зазначені в накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача, з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст.. 118 цього Статуту (п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення).

Згідно накладної № 43348150, провізна плата за вагон від станції Баси Південної залізниці до станції Правда Придніпровської залізниці становить 16 007, грн.

Відповідно до Статуту залізниць України та розрахунку суми штрафу, доданому позивачем до позовної заяви, позивачем вірно розраховано суму штрафу за прострочення доставки вантажу у 80037,00 грн.

16.07.2019 року відповідачем було подано суду відзив на позовну заяву в якій останній просив зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Вказану заяву позивач обґрунтовує відсутністю негативних наслідків від дій відповідача, неспіврозмірність нарахованого штрафу заподіяним правопорушенням в частині невірного оформлення перевізних документів.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року зі справи № 904/4685/18).

Судова колегія зазначає, що зазначене порушення усунуто відповідачем в найкоротші терміни шляхом уточнення відповідної адреси та своєчасного повідомлення про це і позивача, і станції призначення, і вантажоодержувача, доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи №920/644/19 не містять.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що 24.10.2011 року Господарським судом Сумської області порушено провадження у справі №5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром"; з 30.10.2012 року введено процедуру санації, що свідчить про вкрай тяжкий фінансовий стан відповідача (дефіцит обігових коштів складає 1515 млн. грн, сума кредиторської заборгованості - 2048 млн. грн, непокритий збиток - 1357 млн. грн).

Частиною 2 ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу, який підлягає до стягнення на користь позивача, з 80 037, грн до 40 018,00 грн.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перевезення вантажів залізницею регулюється актом цивільного законодавства - Статутом залізниць України, в зв`язку з чим у господарського суду Сумської області не було жодних підстав застосовувати до спірних правовідносин загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України), не можуть свідчити про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вони оцінювалися в сукупності з іншими обставинами.

Крім того, твердження скаржника (відповідача), що позивачем не було зазначено наявність збитків іншим учасникам господарських відносин в зв`язку з допущеною відповідачем помилкою у назві міста то наявні підстави для зменшення розміру штрафу до розміру однократної провізної плати, тобто до 16007,40 грн, не спростовує висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та зменшення штрафних санкція на 50 %.

Так, скаржники не надали суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 02.09.2019 року у справі №920/644/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №920/644/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич