ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року м. Дніпро Справа № 908/2216/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ

на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р.

( суддя Дроздова С.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 04.10.2019 р.) у справі

за позовом Державного підприємства Бердянський морський торговельний порт

( Запорізька область, м. Бердянськ )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ

( Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне )

про стягнення 40 523 грн. 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Бердянський морський торговельний порт звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ, про стягнення 40 523 грн. 10 коп. збитків.

Позов обґрунтований тим, що Відповідачем не було зареєстровано податкові накладні по операціям постачання в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим Позивач втратив право на включення 40 523,10 грн. - суми податку на додану вартість до податкового кредиту, що призвело до зайвої сплати Позивачем цієї суми до бюджету. Вказані витрати позивач вважає збитками, які виникли з вини Відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р. позовні вимоги задоволено - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ на користь Державного підприємства Бердянський морський торговельний порт 40 523 грн. 10 коп. збитків, 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р. у даній справі, відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм законодавства України, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не повністю з`ясовано всі обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору.

При цьому Скаржник зазначає, що враховуючи недоведеність наявності порушення Відповідачем своїх господарських зобов`язань перед Позивачем та причинного зв`язку між певними діями чи бездіяльністю Відповідача та будь-якими збитками, завданими Позивачу, а також самого факту понесення Позивачем збитків, позов Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ XXI» про стягнення збитків є таким, що підлягає залишенню без задоволення.

Водночас, на думку Скаржника, зареєстрована податкова накладна не є виключною підставою для виникнення у платника податку на додану вартість ( Позивача ) права на податковий кредит та, відповідно, відсутність складених податкових накладних за отримані кошти не позбавляє права платника податку на додану вартість (споживача, позивача) на включення його по податкового кредиту.

Скаржник наголошує на тому, що норми ПК України щодо отримання бюджетного відшкодування не встановлюють залежність виплати бюджетного відшкодування від сплати ПДВ контрагентами платника податку. Порушення норм податкового законодавства тягне за собою негативні наслідки саме для платника податку, який скоїв таке порушення, проте, не для його контрагента. Права Позивача в разі нездійснення Відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання Позивачем до податкової декларації за відповідний звітний податковий період заяви зі скаргою на Відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Скаржник вважає, що приписами ПК України унормовано порядок проведення перевірок контролюючими органами, оформлення результатів таких перевірок, можливість подання заперечень у випадку незгоди з висновками перевірки та інше. Тобто, проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення в даному випадку Відповідачем вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів, а відтак господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема фактів порушення певним підприємством вимог податкового законодавства. Тоді як, доказів проведення відповідних перевірок контролюючим органом Відповідача для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку на додану вартість за спірний період, як і доказів прийняття контролюючим органом відповідного рішення, Позивачем надано не було.

Відтак, на думку Скаржника, враховуючи, що Позивачем не було надано доказів використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту, в даному випадку відсутній причинний зв`язок між неотримаиою Державним підприємством «Бердянський морський торговельний порт» сумою податкового кредиту та діями Товариства з обмеженою відповідальністю «РИМ XXI». Твердження Позивача щодо порушення Відповідачем своїх господарських зобов`язань саме за договором про надання послуг № 72/18 від 24.04.2018 р. не доведені належними та допустимими доказами. З урахуванням визначень поняття «прибуток» (доход), наданого у ст. 142 ГК України, сума неотриманого податкового кредиту не є прибутком Позивача за укладеним між сторонами договором про надання послуг № 72/18 від 24.04.2018 року.

Від Державного підприємства Бердянський морський торговельний порт до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою, просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що господарським судом при розгляді справи встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірною бездіяльністю ТОВ РИМ XXI ( яку осатаній визнає ) та отриманими Позивачем збитками.

Зокрема, підприємство посилається на те, що Відповідач в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим Позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 40 523,10 грн. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Позивач також звертає увагу на те, що Відповідач ( виконавець по договору ) в апеляційній скарзі факт порушення вимог Податкового кодексу України та договору № 72/18 від 24.04.2018 р. у частині не реєстрації в ЄДРПН податкової накладної № 1 від 12.12.2018 р. повністю визнає, при цьому неправомірно намагається негативні наслідки такого невиконання покласти на Замовника.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р., у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.04.2018 р. між Державним підприємством "Бердянський морський торговельни порт" ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ XXI" ( Виконавець ) укладено договір № 72/18 про надання послуг.

Відповідно до п. 1.1 договору, Замовник доручає і оплачує, а Виконавець зобов`язується надати послуги з капітального ремонту електроустаткування портальних кранів за кодом ДК 021:20-9 Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки ( Послуги з капітального ремонту електродвигунів ). Під наданням послуг з капітального ремонту Сторони мають на увазі капітальний ремонт електроустаткування портальних кранів згідно Специфікації до цього договору в повному обсязі.

Згідно п. 1.2 договору, перелік, кількість і вартість виконуваних за договором послуг зазначені в Специфікації ( Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Послуги надаються поетапно, на підставі письмової заявки Замовника ( п.1.3 договору ).

Відповідно до п. 1.5 договору істотними умовами цього договору є предмет договору, ціна, якість послуг, строк надання послуг, строк дії договору.

Згідно п. 3.1 договору, сума договору складає 2 122 680,00 грн. з ПДВ, у тому числі ПДВ -353 780,00 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки за надані послуги здійснюються після надання послуг протягом 15 (п`ятнадцяти ) календарних днів з моменту отримання устаткування на складі Замовника та підписання актів наданих послуг обома сторонами.

Згідно п. 5.4 договору, факт проведення господарської операції надання послуг підтверджується належним чином оформленим і підписаним Актом приймання-передачі наданих послуг.

Проведення дефектації кожної одиниці устаткування здійснюється на території Виконавця в присутності представників Замовника та Виконавця. По кожній одиниці електроустаткування складається дефектний акт (п. 5.6 договору).

12.12.2018 р., у відповідності до умов договору сторони склали акт № 34 від 12.12.2018 р. про виконання Виконавцем робіт (надав послуги) з капітального ремонту електродвигунів на загальну суму 243 138 грн. 58 коп., у тому числі ПДВ у сумі 40 523 грн. 10 коп.

Згідно наданого ТОВ "РИМ XXI" рахунку-фактури № 36 від 12.12.2018 р., ДП "БМТП" платіжним дорученням № 4579 від 26.12.2018 р. здійснило оплату послуг у повному обсязі.

29.12.2018 р., ДП "БМТП" засобами електронного зв`язку отримано квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної № 1 від 12.12.2018 р. в ЄДРПН.

Зупинення реєстрації відбулось у зв`язку з тим, що податкова накладна відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 "Критеріїв ризикованості платника податків".

Звертаючись із даним позовом до суду, Позивач посилається на те, що Відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкових накладних не виконав, чим спричинив позивачу збитки в розмірі 40 523 грн. 10 коп.

Відповідно до п. 7.7 договору, при порушенні Виконавцем порядку реєстрації податкової накладної в ЄДРПН, сума збитку, понесеного в результаті втрати податкового кредиту, компенсується Виконавцем шляхом перерахування коштів на рахунок Замовника в 15-ти денний термін з дати порушення. Компенсації підлягає повна сума ПДВ у складі податкової накладної, яка не була зареєстрована в ЄДРПН.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог, покладено висновок місцевого господарського суду про те, що сума податку на додану вартість, яка не включена до податкового кредиту Замовника внаслідок невиконання своїх обов`язків Виконавцем щодо порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, є його збитками.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі ПК), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

П. 201.4 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

П. 201.7 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем товарів/послуг граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Виникнення у особи права на компенсацію збитків у результаті порушення її цивільного права передбачається і ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками.

Отже, суми ПДВ, які Позивач сплатив Відповідачу у складі оплати поставленого останнім товару, мали бути додані Позивачем до складу податкового кредиту у відповідному звітному періоді згідно встановленого податковим законодавством порядку.

Відповідач встановленого Податковим кодексом України обов`язку щодо реєстрації податкової накладної не виконав.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що з метою врегулювання спору ДП "БМТП" неодноразово листам № 4/47 від 20.03.2019 р. та претензіями № 82/25юр від 04.06.2019 р., № 102/25юр від 15.07.2019 р. зверталося до Відповідача з вимогами здійснити реєстрацію податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних та відшкодувати завдані збитки, проте, вимоги Позивача залишені Відповідачем без відповіді та задоволення.

З наведених вище норм вбачається, що такі порушення Відповідача позбавили Позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 40 523 грн. 10 коп., тобто Позивач поніс збитки.

З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю Відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту Позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками Позивача.

Аналогічний правовий висновок викладено зокрема в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 р. у справі № 917/877/17, постанові Верховного Суду від 03.12.2018 р. у справі № 908/76/18.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю РИМ ХХІ залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.09.2019 р. у справі № 908/2216/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд