ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа№ 910/9788/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 18.12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019

у справі № 910/9788/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича

про стягнення 290 932,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 290 932 грн. 00 коп. - заборгованості за кредитом та 4 363 грн. 98 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Теленченко Максим Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 та відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також, скаржник зазначає про неукладеність кредитного договору, оскільки відсутні умови та правила надання послуги "КУБ" на сайті ПриватБанку, посилаючись, що договір не підписаний зі сторони відповідача та відсутність у відповідача обов`язку повертати отримані від АТ Комерційний банк "Приватбанк" грошові кошти.

06.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів передані на розгляд колегії суддів у складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий суддя), Куксов В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 18.11.2019 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича на рішення Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 та призначено до розгляду на 18.12.2019.

27.11.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує на те що доводи викладені в ній є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до законодавства та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні 18.12.2019 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 скасувати.

В судовому засіданні 18.12.2019 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, фізичною особою-підприємцем Теленченко Максимом Миколайовичем (надалі - відповідач) 12.11.2018 підписано заяву на ім`я Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (надалі - позивач) про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ".

Відповідач, підписанням означеної заяви, приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги "КУБ", що розміщені на сайті ПриватБанку. Заява та умови разом складають кредитний договір між банком та відповідачем.

Відповідно до п. 1.9 заяви від 12.11.2018 укладення кредитного договору здійснюється шляхом підписання відповідачем заяви шляхом накладення електронного цифрового підпису в системі "Приват24 для бізнесу" або у сервісі "Paperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредитний договір вважається укладеним, якщо відповідач підписав заяву протягом десяти днів з дати направлення заяви в системі "Приват24 для бізнесу" або у сервісі "Paperless".

Згідно з п. 3.2.8.1 витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" позивач за наявності вільних грошових коштів зобов`язався надати відповідачу строковий "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності відповідача, в обмін на зобов`язання останнього з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) зазначаються в заяві про приєднання до умов та правил надання послуги "КУБ", а також в системі Приват24.

У відповідності до заяви від 12.11.2018 про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ" розмір кредиту погоджено в сумі 500 000,00 грн. проценти (комісія) за користування кредитом встановлені у розмірі 1, 8 % в місяць від початкового розміру кредиту, у тому числі при достроковому погашенні кредиту. Порядок погашення заборгованості за кредитом згідно означеної заяви узгоджено наступним чином:

-щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів відповідачу, до календарного числа місяця, в якому надано кредит, включно із цим числом.

Сторони узгодили, що графік погашення кредиту зазначається у додатку № 1 до заяви та доступний відповідачу у системі "Приват24 для бізнесу". У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, відповідач зобов`язаний додатково до процентів, зазначених в пункті 1.4 заяви, сплатити позивачу проценти у розмірі 4 % в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8 умов та правил надання банківських послуг.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 500 000, 00 грн., що підтверджується випискою про рух коштів, копія якої знаходиться в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 3.2.8.3.1 витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення відповідачем позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених в заяві.

Згідно з п. 3.2.8.5.3 витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" відповідач зобов`язався повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені договором у терміни і в сумах, як встановлено в пунктах 3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2, 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені в заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач частково виконував умови кредитного договору від 12.11.2018 та сплачував грошові кошти за кредитним договором у розмірі 209 068, 00 грн., заборгованість станом на 25.06.2019 склала 290 932,00 грн.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до п. 3.2.8.6.2 витягу з "Умов та правил надання банківських послуг" позивач, на свій розсуд має право вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, згідно зі статтями 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначеному у повідомленні дату.

21.06.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості. Означену вимогу відповідач виконав не в повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про неукладеність кредитного договору, оскільки відсутні умови та правила надання послуги "КУБ" на сайті ПриватБанку, посилаючись, що договір не підписаний зі сторони відповідача.

Апеляційний господарський суд відхиляє вказані доводи, оскільки договір сторонами виконувався, в той час як визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами.

Істотними умовами кредитного договору від 12.11.2018 відповідно до його умов є строк кредиту, погоджений сторонами дванадцять місяців з дати видачі коштів відповідачу та порядок погашення заборгованості за кредитом.

Вказане спростовує твердження скаржника, наведене в апеляційній скарзі щодо відсутності у відповідача обов`язку повертати отримані від АТ Комерційний банк "Приватбанк" грошові кошти за кредитним договором від 12.11.2018.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання відповідача щодо відсутності обов`язку повернути надані позивачем грошові кошти, не знайшли свого підтвердження.

У відповідності до статей 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 12.11.2018, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Теленченка Максима Миколайовича - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі № 910/9788/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9788/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.12.2019.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв