РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019Справа № 910/14475/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва (провулок Куренівський, 15-а, м. Київ, 04073)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експодор" (вул. Саксаганського, 41, м. Київ, 01033)

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом повернення грошових коштів у розмірі 921 998,40 грн,

Представники сторін:

від позивача: Посохов В.С.,

від відповідача: Стеценко О.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експодор" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом повернення грошових коштів у розмірі 921 998,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір про надання послуг № 25-ВТ від 14.05.2019 укладений з порушенням ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", тому є нікчемним, у зв`язку з чим сплачені позивачем на його виконання кошти у розмірі 921 998,40 грн мають бути повернуті відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 № 910/14475/19 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

29.10.2019 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2019 позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14475/19, підготовче засідання призначено на 02.12.2019.

02.12.2019 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

В підготовче засідання 02.12.2019 з`явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні судом вчинено всі дії, визначені частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання 02.12.2019 судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.12.2019.

В судове засідання 16.12.2019 з`явилися представники сторін.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, оголосив перерву в судовому засіданні до 23.12.2019.

В судове засідання 23.12.2019 з`явилися представники сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За наслідками проведення відкритих торгів щодо предмета закупівлі: ДК 021:2015- - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (Поточний (ямочний) ремонт методом струменево-ін`єкційних технологій в Оболонському районі м. Києва), замовником яких є позивач, переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Експодор" з ціновою пропозицією 1 707 690,00 грн.

14.05.2019 між Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експодор" (Підрядник) укладено договір № 25-ВТ про надання послуг (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується в межах договірної ціни надати на свій ризик власними силами, засобами і способами послуги з поточного (ямкового) ремонту методом струменево-ін`єкційних технологій на об`єктах вулично-шляхової мережі Оболонського району м. Києва на основі Правил визначення вартості будівництва «ДСТУ Б Д.1.1-1:2013» (надалі послуги, об`єкт), згідно Код 021:2015- 45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, вирівнювання поверхонь, що здійснюється в 2019 році, відповідно до діючих норм і стандартів, здати у встановлені цим договором строки об`єкт в експлуатацію Замовнику, усунути за свій рахунок недоробки/недоліки/дефекти, що зумовлені неякісним виконанням послуг та виявлені в процесі приймання послуг і в гарантійні строки експлуатації об`єкту, а Замовник зобов`язується прийняти виконані послуги та оплатити їх.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за цим Договором визначається у Договірній ціні та кошторисній документації (додатки до цього договору, які є невід`ємною частиною). Договірна ціна за цим Договором складає: 1 707 690,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 284 615,00 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. (п. 18.1 договору).

25.06.2019 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору про таке: «Сторони погодили внести зміни в Розділ 14 Договору «Відповідальність Сторін за порушення зобов`язань за Договором та порядок урегулювання спорів» та доповнити пунктом: 14.16. За несвоєчасну оплату послуг, виконаних за Договором з вини Замовника, що не пов`язана із затримкою бюджетного фінансування, Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.».

На виконання умов договору у липні 2019 року відповідач виконав і передав роботи, а відповідач в свою чергу прийняв ці роботи вартістю 921 998,40 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт № 97/1 за липень 2019 року від 31.07.2019 та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2019 року.

Вказані роботи позивач оплатив у повному об`ємі на суму 921 998,40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 748 від 13.08.2019 на суму 672 553,90 грн та № 749 від 20.08.2019 на суму 249 444,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про нікчемність договору № 25-ВТ про надання послуг від 14.05.2019 як такого, що укладений з порушенням ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим просить застосувати наслідки нікчемності, повернувши позивачу сплачені на виконання договору кошти у розмірі 921 998,40 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить стаття 20 Господарського кодексу України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. (ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п. 2.5.2 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що договір № 25-ВТ про надання послуг від 14.05.2019 є нікчемним, оскільки договір укладено не відповідно до вимог тендерної документації переможця, адже в розділі 14. «Відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором та порядок урегулювання спорів» виключено пункт 14.9 «За несвоєчасну оплату послуг, виконаних за Договором з вини Замовника, що не пов`язана із затримкою бюджетного фінансування, Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.».

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Закон України "Про публічні закупівлі" (надалі також - Закон) установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ст. 3 Закону, закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

За приписами ст. 1 Закону України Закон України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації; тендерна документація - документація щодо умов проведення публічних закупівель, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу на веб-порталі Уповноваженого органу та авторизованих електронних майданчиках. Тендерна документація не є об`єктом авторського права та/або суміжних прав.

Частиною 1 ст. 36 Закону визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Аналогічне викладеному положення погоджено сторонами у п. 20.1 договору.

Стаття 37 Закону визначає, що договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених частиною другою статті 32 та абзацом восьмим частини третьої статті 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

На думку суду, нормою статті 36 Закону встановлено заборону на зміну істотних умов договору (предмет, ціна, строк виконання робіт, тощо) порівняно зі змістом тендерної пропозиції, а не на формальне викладення пунктів та розділів договору у редакції, що відрізняється від проекту договору, який є додатком до тендерної документації та тендерної пропозиції, якщо при цьому не змінюються істотні умови договору.

Закон не містить заборони на уточнення редакції пунктів проекту договору при погодженні його умов між замовником та переможцем торгів, якщо внаслідок цього не змінюються істотні умови договору.

Суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, істотною умовою якого закон не визначає умову про відповідальність замовника.

У договорі сторони передбачили, що внесення змін або доповнень до цього договору здійснюється за взаємною згодою сторін і оформляється додатковими угодами до договору, що підписуються сторонами та скріплюються їх печатками, крім випадків, встановлених договором. (п. 20.5)

Додаткові угоди, додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками. (п. 20.6)

З урахуванням наведеного, 25.06.2019 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до договору, якою в Розділ 14.«Відповідальність сторін за порушення зобов`язань за договором та порядок урегулювання спорів» включено пункт 14.16: «За несвоєчасну оплату послуг, виконаних за Договором з вини Замовника, що не пов`язана із затримкою бюджетного фінансування, Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.», а вже тільки після цього сторони приступили до виконання своїх зобов`язань за договором.

Договір укладений між відповідачами 14.05.2019 зі строком дії до 31.12.2019 та станом на сьогодні виконується, що підтверджується поданими доказами та самими сторонами.

Отже, враховуючи внесення змін до договору до початку його виконання додатковою угодою, яка є його невід`ємною частиною та не змінює істотних умов договору, суд дійшов висновку, що відповідачами дотримано вимог частини 4 статті 36 Закону при укладенні договору.

Суд також враховує, що позивач, встановивши порушення, на які посилається у позові, у червні 2019 року, звернувся до суду тільки у жовтні 2019 року.

Порушення інтересів держави, порушення інтересів інших осіб укладенням договору від 14.05.2019 № 25-ВТ про надання послуг, як і порушення принципів, визначених ст. 3 Закону, судом не встановлено.

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм.

Справедливість як одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин та є одним із загальнолюдських вимірів права.

У зв`язку з наведеним, враховуючи принцип верховенства права та справедливості як однієї із основних засад судочинства, суд уважає, що відсутні підстави вважати договір № 25-ВТ про надання послуг від 14.05.2019 нікчемним, що в свою чергу свідчить про відсутність також і підстав для застосування наслідків недійсності, передбачених Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27.12.2019

Суддя Т. Ю. Трофименко