ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 справа № 914/2018/19

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси

до відповідача Західного офісу Держаудитслужби, м.Львів

про стягнення 26 654,06 грн заборгованості.

За участю представників:

від позивача: Півнюк С.Я. адвокат (довіреність б/н від 11.06.2019 р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000822 ВІД 01.12.2017 р.)- присутня в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Черкаської області;

від відповідача: Волянський О.Р. представник (довіреність №13-35/6581-2019 від 28.10.2019 р.).

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» до Західного офісу Держаудитслужби про стягнення 26 654,06 грн заборгованості за спожитий природний газ в січні 2019 р. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір. До позовної заяви позивачем долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи на загальну суму 5 921,00 грн.

Ухвалою від 07.10.2019 р. суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 29.10.2019 р.

Вказаною ухвалою згідно клопотання позивача викладеного у прохальній частині позовної заяви, суд витребував у Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» інформацію про об`єми розподіленого природного газу з ресурсу ТОВ «Енергорезерв» споживачу Західному офісу Держаудтслужби у січні 2019 року.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 07.10.2019 р. отримано позивачем і відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали суду від 07.10.2019 р. до канцелярії суду із супровідним листом вих.№760007-Ск-8717-1019 від 25.10.2019 р. (вх.№44182/19 від 28.10.2019 р.) Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз») надано інформацію про об`єми розподіленого природного газу з ресурсу ТОВ «Енергорезерв» споживачу Західному офісу Держаудтслужби у січні 2019 року.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 29.10.2019 р. не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.10.2019 р. не виконав.

Проте 28.10.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява за вих.№12/034-19 від 24.10.2019 р. (вх.№44184/19), в якому директор ТОВ «Енергорезерв» просив розгляд справи, що призначений на 29.10.2019 р. провести без участі ТОВ «Енергорезерв». Крім того, у поданій заяві директор ТОВ «Енергорезерв» повідомив суд про те, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

28.10.2019 р. до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву за вих.№13-35/6519-2019 від 23.10.2019 р. (вх.№44327/19), з доказами надіслання 24.10.2019 р. даного відзиву на адресу позивача.

Представник відповідача в судове засідання 29.10.2019 р. з`явився, проти позовних вимог заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою від 29.10.2019 р. суд відклав розгляд справи по суті на 19.11.2019 р.

08.11.2019 р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив за вих.№05/037-19 від 04.11.2019 р. (вх.№46314/19) з доказами надіслання 06.11.2019 р. даної відповіді на відзив з додатками на адресу відповідача.

Крім того, 19.11.2019 р. представником позивача подано до канцелярії суду заяву (вх.№47819/19), в якій просив приєднати до матеріалів справи докази фактичних витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 9 381,65 грн, саме: копію договору про надання адвокатських послуг від 01.06.2019 р.; копію додаткової угоди №2 від 01.10.2019 р. до договору про надання адвокатських послуг від 01.06.2019 р.; копію акту від 13.11.2019 р.; копію платіжного доручення №728 від 13.11.2019 р. на суму 9 381,65 грн. Також, до вказаної заяви долучено докази надіслання 16.11.2019 р. даної заяви з додатками на адресу відповідача.

Представник позивача в судове засідання 19.11.2019 р. з`явився, надав суду для огляду оригінали документів долучених до позовної заяви, які є у позивача.

В судовому засіданні 19.11.2019 р. судом оглянуто оригінали документів, а саме: оригінал договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди №2106 від 27.06.2018 р. до договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал акту №РН-0002335 приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 р.; оригінал акту №РН-0001303 приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 р.; оригінал акту №РН-0000654 приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди 1 від 22.03.2018 р. до договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди від 25.09.2018 р. до договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди від 26.09.2018 р. до договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди від 17.10.2018 р. до договору С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р.; оригінал додаткової угоди 3/12-129 від 20.12.2018 р. до договору С/129-18 від 19.02.2018 р.; оригінал виписки банку від 30.05.2019 р.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання 19.11.2019 р. не забезпечив, проте 18.11.2019 р. до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача за вих.№13-35/6980-2019 від 13.11.2019 р. (вх.№47765/19), з доказами надіслання 13.11.2019 р. даних додаткових пояснень на електронну адресу позивача.

В судовому засіданні 19.11.2019 р. представник позивача підтвердила про отримання додаткових пояснень відповідача електронною поштою.

Ухвалою від 19.11.2019 р. суд відклав розгляд справи по суті на 11.12.2019 р.

27.11.2019 р. представником позивача подано до канцелярії суду клопотання (вх.№49607/19) про участь в судовому засіданні призначеного на 11.12.2019 р. о 14:00 год. в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Господарському суду Черкаської області.

Ухвалою від 28.11.2019 р. суд задовольнив клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні у справі №914/2018/19 в режимі відеоконференції, постановив розгляд справи №914/2018/19, призначеної на 11.12.2019 р. о 14:00 год. здійснювати в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Черкаської області (18005, Черкаська область, м.Черкаси, бульвар Шевченка, 307).

29.11.2019 р. до канцелярії суду від представника позивача надійшов супровідний лист (вх.№50128/19) про долучення до матеріалів справи наступних документиів: копії додаткової угоди №2/06 до договору постачання природного газу від 28.02.2018 р.; копії Акту №РН-0000654 приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 р.; копії банківської виписки від 30.05.2019 р.

Представник позивача в судове засідання 11.12.2019 р. в режимі відеоконференції до Господарського суду Черкаської області з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 11.12.2019 р. з`явився, заявив усне клопотання про залучення до участі у справі Акціонерного товариства «Чернівцігаз», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Представник позивача в судовому засіданні категорично заперечив проти заявленого усно клопотання представника відповідача про залучення Акціонерного товариства «Чернівцігаз», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Заявив, що вважає клопотання безпідставним, а дії представника відповідача такими, що спрямовані на затягування розгляду справи. Представник позивача наполягав на прийнятті рішення у справі.

Розглянувши усне клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі Акціонерного товариства «Чернівцігаз», в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.50 ГПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч. ч. 3, 6 ст.50 ГПК України, у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Представником відповідача не обґрунтовано на яких підставах та на чиїй стороні позивача чи відповідача він просить залучити третю особу Акціонерне товариство «Чернівцігаз» до участі у справі, не вказано яким чином рішення у справі вплине на права та обов`язки цієї юридичної особи.

Слід зазначити, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання було призначено на 29.10.2019 р., розгляд справи неодноразово відкладався, однак представник відповідача не навів поважних причин відсутності можливості заявити таке клопотання до початку розгляду справи по суті.

Крім того, суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження повинен дотримуватись строків встановлених ст.248 ГПК України.

Стаття 13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Суд звертає увагу відповідача на положення ч.1 ст.43 ГПК України, згідно якої учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на вищевказане, заявлене усне клопотання представника відповідача про залучення третьої особи до задоволення не підлягає.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив стягнути з відповідача 26 654,06 грн основного боргу 9 381,65 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 921,00 грн судового збору.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Крім того, усно заперечив проти заявлених позивачем витрат позивача на професійну правничу допомогу. Клопотання про зменшення витрат не заявляв та не подавав.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 11.12.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 19.02.2018 р. було укладено договір №С/129-18 постачання природного газу та додаткові угоди до нього: №1 від 22.03.2018 р., №1/6 від 27.06.2018 р., №б/н від 25.09.2018 р., № б/н від 26.09.2018 р., № б/н від 17.10.2018 р., №3/12-129 від 20.12.2018 р., на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості природного газу по договору постачання природного газу № С/129-18 від 19.02.2018 р. (за ціною, встановленою додатковою угодою № б/н від 17.10.2018 року про збільшення ціни природного газу з 01.10.2018 р.) не виконав. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 26 654,06 грн заборгованості за спожитий природний газ в січні 2019 р.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (вих.№13-35/6519-2019 від 23.10.2019 р. (вх.№44327/19 від 28.10.2019 р.)) та у додаткових поясненнях (вих.№13-35/6980-2019 від 13.11.2019 р. (вх.№47765/19 від 18.11.2019 р.)). Зокрема зазначив, що 20.12.2018 р. сторони уклали додаткову угоду №3/12-129 до договору №С/129-18 від 19.02.2018 р., згідно із якою п. 10.1 викладено в наступній редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 січня 2019 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором».

Крім цього, у зв`язку із зменшенням споживання природного газу, 30.11.2018 р. Західним офісом Держаудитслужби та ТзОВ «Енергогазрезерв» підписано додаткову угоду №3/11-129 до договору від №С/129-18 від 19.02.2018 р. про зменшення загальної вартості договору на 60 856,15 грн. Остаточна сума договору на постачання природного газу склала 294 874,25 гривень.

Розрахунки за спожитий апаратом офісу у 2018 році природний газ проводились у відповідності до договору від 19.02.2018 р. №С/129-18, фактично у договірний період - у 2018 році спожито та оплачено природного газу на суму 294 527,81 гривень. Заборгованість за вказаним договором відсутня.

За результатами виконання цього договору Західним офісом Держаудитслужби 01.02.2019 р. опубліковано Звіт про виконання договору про закупівлю від 19.02.2018 №С/129-18, відповідно до якого строк поставки визначено з 01.01.2018 р. до 31.12.2018 р., кількість товару 16770 м куб.

Отже, на думку відповідача, поставка природного газу по вказаному вище договору відбулась до 31.12.2018 р., вартість якого повністю оплачена, тому відповідно умови договору повністю виконано ще у 2018 році.

Як стверджує відповідач, з метою закупівлі природного газу на 2019 рік Західним офісом Держаудитслужби 07.12.2018 р. оприлюднено оголошення про проведення цієї процедури. Згідно даних звіту про результати проведення закупівлі UА-2018-12-07-001320-Ь переможцем визнано знову ж ТзОВ «Енергогазрезерв», датою оприлюднення повідомлення про намір укласти договір є 28.12.2018 р.

Крім цього, відповідач зазначає, що у тендерній пропозиції, поданій ТзОВ «Енергогазрезерв» від 26.12.2018 р. за вих.№10-ПО, товариством запропоновано постачання природного газу за ціною 10 450,00 грн за 1000 м куб. Зокрема у пропозиції вказано що, товариство погоджується дотримуватися умов цієї тендерної пропозиції протягом 120 календарних днів з дня розкриття пропозицій і їх пропозиція буде обов`язковою для позивача.

Відповідно між Західним офісом Держаудитслужби та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» укладено договір 16.01.2019 р. №С/46-19/1 про закупівлю «Газове паливо» ДК 021:2015-09120000-6 (природний газ). 30.01.2019 р. цей договір зареєстровано в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області.

Отже, на думку відповідача, Західний офіс Держаудитслужби та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», які були сторонами по договору від 19.02.2018 р. №С/129-18, уклавши новий договір від 16.01.2019 року №С/46-19/1 щодо постачання природного газу на 2019 рік погодились з новими умовами, в тому числі щодо строків дії договору та ціни.

Як стверджує відповідач, очікувана вартість природного газу за договором від 16.01.2019 р. №С/46-19/1 становить 569 211,50 гривень. Ціни за одиницю товару на момент укладення договору визначені у додатку №1 «Специфікація» до цього договору. Згідно специфікації до договору від 16.01.2019 № С/46-19/1 (додаток № 1) на придбання газу природного по ціні за 1000 метрів кубічних 10 450,00 гривень з ПДВ передбачені кошти для опалення:

- адмінбудинку Західного офісу Держаудитслужби за адресою: м. Львів, вул. Костюшка, 8, - 158 526,50 гривень з ПДВ;

- адмінбудинку Західного офісу Держаудитслужби за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр-т. Грушевського, 3а 144 105,50 гривень з ПДВ;

- адмінбудинку Західного офісу Держаудитслужби за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48 129 684,50 гривень з ПДВ;

- адмінбудинку Західного офісу Держаудитслужби за адресою: м. Чернівці, вул. Котляревського, 1 136 895,00 гривень з ПДВ.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у січні 2019 року Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області спожито 0,02 метрів кубічних природного газу. Про таку кількість споживання свідчить акт наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2019 р. №ІФЯ89001351, виставлений ПАТ по газопостачанню та газифікації «Івано-Франківськгаз», та оплачений 22.02.2019 р.

Водночас, як стверджує відповідач, акт наданих послуг з розподілу природного газу для Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області за січень 2019 року від відповідної місцевої організації по газопостачанню до офісу взагалі не надходив.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 08.02.2019 р. на електронну пошту працівника Західного офісу Держаудитслужби від ТзОВ «Енергогазрезерв» надійшов рахунок № СФ-0006905 за природний газ (за січень 2019 року) в кількості 2420 м куб. на суму 26 573,34 грн. з ПДВ, тобто, по договору від 19.02.2018 р. №С/129-18, який вже був виконаний.

Як стверджує відповідач, отримавши рахунок-фактуру №СФ-0006905 та акт приймання-передачі природного газу №РН-0000347 (за січень 2019 року), в якому йде посилання на виконаний договір №С/129-18 від 19.02.2018 р. офіс неодноразово звертався до ТзОВ «Енергогазрезерв» 07.02.2019 р., 08.02.2019 р., 20.02.2019 р., 14.03.2019 р., 03.04.2019 р. та 05.04.2019 р. з проханням переоформити ці документи у відповідності до нового договору №С/46-19/1 від 16.01.2019 р. Однак, лише 03.04.2019 р. від товариства надійшла відповідь про те, що «за січень бухгалтерія здала всі звіти майже 2 місяці тому».

В додаткових поясненнях відповідач зазначає, що за договором від 19.02.2018 р. №С/129-18 всього спожито природного газу у кількості 24869 м кубічних на суму 294 527,81 грн, яку оплачено. За розподіл поставки газу для Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області було оплачено 12 457,78 грн за період з 01.10.2018 р. по 07.05.2019 р., що відповідає сумі виставленій АТ «Чернівцігаз».

Західний офіс Держаудитслужби від АТ «Чернівцігаз» не отримував платіжку для оплати за розподіл газу за січень 2019 року по причині його оплати ще у грудні 2018 року, що підтверджується актом звіряння. Так, саме у грудні 2018 року була оплачена вартість газу у кількості 2400 м кубічних, спожитого у січні 2019 року, а акт наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2019 р. по факту оформлено та підписано у січні поточного року. Таким чином відбулась оплата розподіленого та поставленого газу у січні 2019 року для Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області саме у грудні 2018 року, тобто наперід.

Відтак, відповідач не погоджується з обґрунтуванням, викладеним позивачем у позові з огляду на те, що заборгованість за договором постачання природного газу №С/129-18 від 19.02.2018 р. відсутня, договір є виконаним, а поставка природного газу по вказаному договору відбувалась до 31.12.2018 р.

Також, відповідач не погоджується ні з кількістю спожитого газу у розмірі 2 420 м кубічних, ні з ціною за одиницю природного газу, на його думку заборгованість за січень 2019 р. виникла за договором №С/46-19/1, укладеним між Західним офісом Держаудитслужби та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» 16.01.2019 р. Відтак, як стверджує відповідач, у січні 2019 р. сума до оплати за спожитий природний газ повинна була б розраховуватись за договором №С/46-19/1 від 16.01.2019 р.

У відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях відповідач зазначає, що погоджується оплатити фактично спожитий газ у січні Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області у кількості 20 метрів кубічних розрахованих за ціною договору від 16.01.2019 № С/46-19/1.

Обставини встановлені судом.

19.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (постачальник) та Західним офісом Держаудитслужби (споживач) за результатами проведення процедури закупівлі природного газу згідно Закону України «Про публічні закупівлі» було укладено договір №С/129-18 постачання природного газу (надалі - договір).

Згідно з пунктом 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2018 році товар: природний газ (код за ДК 021:2015:09120000-6-Газове паливо (природний газ)) (далі-газ), в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору постачальник передає споживачу газ в обсягах 34470 куб. м (тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят) кубічних метрів, в тому числі по місяцях:

1.2.1. Постачання газу здійснюється для потужностей споживача за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 48 в обсягах 16770 куб. м (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят) кубічних метрів, в тому числі по місяцях: січень - 1,0 куб. м; лютий - 2,2 куб.м.; березень 3,5 куб. м., квітень 1,5 куб. м.; жовтень 1,5 куб.м.; листопад -3,0 куб. м.; грудень - 4,07 куб. м.

1.2.2. Постачання газу здійснюється для потужностей споживача за адресою: м. Чернівці, вул. Котляревського, 1 в обсягах 17700 куб. м (сімнадцять тисяч сімсот) кубічних метрів, в тому числі по місяцях: : січень - 1,05 куб. м; лютий 4,0 куб.м.; березень 4,0 куб. м., квітень 1,0 куб. м.; жовтень 1 куб.м.; листопад -3,0 куб. м.; грудень 3,65 куб. м.

Дані обсяги є плановими та можуть зменшуватися або збільшуватися залежно від реального фінансування видатків та потреб споживача.

Згідно з пунктом 1.2.3. договору обсяги постачання газу постачальником споживачу в кожному розрахунковому періоді (місяці) визначаються на підставі письмової заявки споживача постачальнику і можуть відрізнятись від обсягів зазначених в п 1.2 цього договору.

Відповідно до п. 1.2.4. договору зміна обсягів постачання/споживання газу визначається в додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. договору, загальна вартість даного договору складає 355 730,40 грн (триста п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять гривень 40 копійок), в тому числі ПДВ: 59 288,40 грн (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят вісім гривень 40 копійок), в тому числі для опалення адмінбудинків:

- Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано - Франківській області 173 066,40 грн (сто сімдесят три тисячі шістдесят шість гривень 40 копійок) в тому числі ПДВ: 28 844,40 грн (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок чотири гривні 40 копійок);

- Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області 182 664,00 грн (сто вісімдесят дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривні 00 копійок) в тому числі ПДВ: 30 444,00 грн (тридцять тисяч чотириста сорок чотири гривні 00 копійок).

Ціна за 1000,0 кубічних метрів газу на момент укладення даного договору, з врахуванням вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ складає 8 600,00 грн, крім того ПДВ 20% - 1 720,00 грн. Разом 10 320,00 грн (десять тисяч триста двадцять гривень 00 копійок). Вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 2.3. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п. 2.1. договору, на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці. Загальна вартість газу за цим договором визначається, як сума місячних вартостей газу.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі».

У зв`язку зі зміною ціни на природний газ на ринку природного газу України, між сторонами підписано наступні додаткові угоди:

- Додаткову угоду №1 від 22.03.2018 року про зміну ціни природного газу з 01.03.2018 р. до 9 198,00 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 7 665,00 грн та ПДВ 20% - 1 533,00 грн;

- Додаткову угоду № 1/06 від 27.06.2018 року про збільшення ціни природного газу з 01.06.2018 р. до 10 117,80 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 8 431,50 грн та ПДВ 20% - 1 686,30 грн;

- Додаткову угоду № б/н від 25.09.2018 року про зміну планових обсягів природного газу та збільшення ціни природного газу з 28.08.2018 р. до 11 129,58 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 9 274,65 грн та ПДВ 20% - 1 854,93 грн;

- Додаткову угоду № б/н від 26.09.2018 року про зміну планових обсягів природного газу та збільшення ціни природного газу з 01.09.2018 р. до 12 240,00 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 10 200,00 грн та ПДВ 20% - 2 040,00 грн;

- Додаткову угоду № б/н від 17.10.2018 року про збільшення ціни природного газу з 01.10.2018 р. до 13 464,00 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 11 220,00 грн та ПДВ 20% - 2 244,00 грн.

Враховуючи умови договору зі змінами, внесеними зазначеними вище додатковими угодами, позивачем на адресу відповідача направлено:

- Акт № РН -0001034 від 31.03.2018 р. до договору, в якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу та його вартість згідно умов договору з врахуванням додаткової угоди №1 від 22.03.2018 р.;

- Акт № РН - 0001303 від 30.04.2018 р., до договору, в якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу та його вартість згідно умов договору з врахуванням додаткової угоди №1 від 30.04.2018 р.;

- Акт № РН - 0002335 від 31.10.2018 р., до договору, в якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу та його вартість згідно умов договору з урахуванням додаткової угоди № б/н від 01.10.2018 р.;

- Акт № РН-0002785 від 30.11.2018 р., до договору, в якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу та його вартість згідно умов договору;

- Рахунок-акт № СФ-0006109 від 22.12.2018 р. до договору, в якому визначено фактичний обсяг спожитого природного газу та його вартість.

Відповідачем фактично спожиті обсяги природного газу в 2018 році сплачено повністю.

Щодо заборгованості відповідача за договором постачання природного газу № С/129-18 від 19.02.2018 р. за січень 2019 р.

Відповідно до пункту 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання, разом з тим сторони домовились, що відповідно до статті 631 Цивільного Кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами до його укладення, тобто з 01.01.2018 року і діє до 31.12.2018 року, а в частині невиконання зобов`язань - до їх повного виконання.

Пунктом 11.2. договору сторони погодили, що згідно ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору поставки природного газу може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

У зв`язку із продовженням співпраці сторони дійшли згоди внести зміни до договору №С/129-11 від 19.02.2018 р., відтак 20.12.2018 р. між сторонами було укладено додаткову угоду №3/12-129, згідно із якою п.10.1 договору викладено в наступній редакції: «Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 січня 2019 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором», також зазначено, що «інші умови вищевказаного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання».

Пунктом 11.2 договору сторони погодили, що згідно статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору поставки природного газу може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків від суми, визначеної в договорі.

Відповідно до пункту 4.1. договору, кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підтверджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС.

Згідно з п. 4.3. договору, приймання-передача газу, поставленого постачальником, та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 4.3.1., 4.3.2. договору сторони погодили, що для складання актів приймання-передачі природного газу, споживач до 03 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати постачальнику копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу складеного між споживачем та оператором ГРМ або оператором ГТС. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГТС постачальник протягом 3 (трьох) робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою Акти приймання-передачі природного газу та направляє їх споживачу.

Відповідно до пункту 4.4 договору споживач протягом 2 (двох) днів з дати одержання Актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Згідно з п. 4.5. та п. 4.6. договору, у разі невиконання обов`язку, передбаченого п.4.4 даного договору, газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника в обсягах на підставі даних постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається оператором ГТС та/або оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

28.05.2019 р. ТзОВ «Енергогазрезерв», з метою надання додаткових доказів фактичного розподілу природного газу до об`єкта відповідача адмінбудівлі Управління західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області в січні 2019 року, зверталось із запитом за вих.№ 28/033-19 до АТ «Чернівцігаз». 24.06.2019 р. АТ «Чернівцігаз» надало відповідь на даний запит за вих.№58006.1-яв-2095-0619, в якому повідомило про те, що фактичне споживання природного газу Західним офісом Держаудтслужби протягом січня 2019 року складає 2400 кубічних метрів.

На виконання вимог ухвали суду від 07.10.2019 р. до канцелярії суду із супровідним листом вих.№760007-Ск-8717-1019 від 25.10.2019 р. (вх.№44182/19 від 28.10.2019 р.) Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз») надано інформацію про об`єми розподіленого природного газу з ресурсу ТОВ «Енергорезерв» споживачу Західному офісу Держаудтслужби у січні 2019 року, зокрема зазначено, що Західному офісу Держаудитслужби у січні 2019 року було розподілено природний газ в об`ємі 0,020 тис. куб м з ресурсу ТзОВ «Енергогазрезерв».

Відповідно в січні 2019 року відповідачем було спожито природного газу в обсязі 2 420 тисяч метрів кубічних.

Позивач направив на адресу відповідача акт прийому передачі природного газу №РН-0000347 від 31.01.2019 р., складений у відповідності до договору №С/129-18 від 19.02.2018 р. в якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу 2, 420 тис. куб. м на загальну суму 26 573,34 грн.

Факт отримання відповідачем Акту прийому передачі природного газу №РН-0000347 від 31.01.2019 р. не заперечується самим відповідачем, про що зазначено у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач 22.12.2018 р. сплатив 123 424,55 грн, а у грудні 2018 р. фактично спожив природного газу на суму 123 505,27 грн, залишок боргу у сумі - 80,72 грн зарахований позивачем до заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2019 року, на підставі ст.11 Розділу II Правил постачання природного газу.

Таким чином у відповідача виникла заборгованість в сумі 26 654,06 грн (26 573,34+80,72=26654,06).

14.08.2019 р. позивач надіслав на адресу відповідача вимогу №23/037-19 від 13.08.2019 р., в якій просив протягом семи календарних днів з моменту отримання даної вимоги усунути порушення умов договору шляхом підписання відповідних актів приймання-передачі природного газу, що ґрунтуються на істотних умовах договору, оплатити спожитий природний газ в належному розмірі.

Факт надсилання даної вимоги на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи: описом вкладення у цінний лист від 14.08.2019 р., поштовою накладною №454 від 14.08.2019 р., фіскальним чеком № від 14.08.2019 р.

Однак, фактично спожитий природний газ за січень 2019 року відповідачем на момент звернення позивача з позовом до суду не оплачений, акт прийому передачі №РН-0000347 від 31.01.2019 року відповідачем не підписано.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 26 654,06 грн заборгованості за спожитий природний газ в січні 2019 р.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 9 381,65 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно є визнання незаконним рішення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №С/129-18 постачання природного газу від 19.02.2018 р. з врахуванням додаткових угод до нього.

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, у відповідності до Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно частини першої статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору, зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Факт виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за фактично спожиті обсяги природного газу в 2018 році по договору № С/129-18 від 19.02.2018 р. постачання природного газу з врахуванням додаткових угод до нього підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Проте, на час звернення з позовною заявою, як і на час прийняття судом рішення, оплата основного боргу за фактично спожитий природний газ у січні 2019 р. відповідачем не проведена, у зв`язку з чим наявна заборгованість у сумі 26 654,06 грн.

Суд зазначає, що позивач належними доказами довів підставність визначення фактичної кількості спожитого газу Західним офісом Держаудитслужби у січні 2019 р., а відповідач, заперечуючи проти можливості стягнення з нього заборгованості за спожитий природний газ в січні 2019 р. в розмірі 2 420 куб м. не спростував такого розміру та не довів належними, достатніми та допустимими доказами того, що ним було спожито меншу кількість природного газу у січні 2019 р.

Суд зазначає, що докази на підтвердження кількості спожитого газу Західним офісом Держаудитслужби у січні 2019 р. у розмірі 2 420 м кубічних, відповідно до даних Акціонерного товариства «Чернівцігаз» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» є в своїй сукупності більш вірогідними, ніж дані, що наводяться відповідачем на спростування такої обставини.

Щодо незгоди відповідача з розрахунком ціни за одиницю природного газу у січні 2019 р., яка за його твердженням повинна була б розраховуватись за договором №С/46-19/1 від 16.01.2019 р., суд вважає, що нарахування за спожитий природний газ в січні 2019 р., правомірно проводились позивачем по договору № С/129-18 від 19.02.2018 р. постачання природного газу з врахуванням додаткових угод до нього, оскільки договір №С/46-19/1 від 16.01.2019 р. зареєстровано лише 30.01.2019 р. у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області, а додатковою угодою №3/12-129 від 20.12.2019 р. сторони погодили, що договір постачання природного газу №С/129-18 від 19.02.2018 р. діє до 31 січня 2019 року.

На думку суду посилання відповідача на договір №С/46-19/1 від 16.01.2019 р. є безпідставним, оскільки як встановлено судом, заборгованість виникла на підставі договір постачання природного газу №С/129-18 від 19.02.2018 р.

Ціна за фактичний обсяг спожитого природного газу (2420 тис. м кубічних) за січень 2019 р. підлягала нарахуванню за договором № С/129-18 від 19.02.2018р., з урахуванням додаткової угоди № б/н від 17.10.2018 року про збільшення ціни природного газу з 01.10.2018 р., а саме 13 464,00 грн за 1000,0 куб. м, яка включає в себе вартість 1000 м куб. газу в сумі 11 220,00 грн та ПДВ 20% - 2 244,00 грн. Таким чином, вартість спожитого відповідачем у січні 2019р. 2420 тис. м кубічних природного газу склала 26 573,34 грн.

Відповідно до ст.11 Розділу II Правил постачання природного газу, у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період.

Враховуючи те, що відповідач 22.12.2018 р. сплатив 123 424,55 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою, сформованою 20.08.2019р., а у грудні 2018 р. фактично спожив природного газу на суму 123 505,27 грн, залишок боргу у сумі - 80,72 грн зарахований позивачем до заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2019 року, на підставі ст.11 Розділу II Правил постачання природного газу.

Таким чином у відповідача виникла заборгованість в сумі 26 654,06 грн (26 573,34+80,72=26654,06).

На переконання суду, нарахування за спожитий природний газ Західним офісом Держаудитслужби в січні 2019 р. по договору № С/129-18 від 19.02.2018 р. постачання природного газу з врахуванням додаткових угод до нього є обґрунтованим.

Слід зазначити, що представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на оплати, надає рахунки та акти приймання-передачі, змішує поняття заборгованості за фактично спожитий газ та за розподіл газу. Предметом спору у даній справі є наявність заборгованості за фактично спожитий газ на підставі договору постачання природного газу, укладеного із суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (постачальник).

Натомість за розподіл газу відповідач сплачує суб`єкту господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою, до якої підключений об`єкт споживача. Ці відносини врегульовані іншим договором, який укладений із оператором ГРМ.

Відтак, наявність заборгованості відповідача за розподіл природного газу, оплати які ним проведені не можуть братись судом до уваги.

Посилання відповідача на укладену між сторонами 30.11.2018 р. додаткову угоду у зв`язку із зменшенням споживання природного газу, спростовується положеннями п.4.5, п.4.6 договору в яких вказано, що у разі невиконання обов`язку, передбаченого п.4.4 даного договору, газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника в обсягах на підставі даних постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається оператором ГТС та/або оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 26 654,06 грн. заборгованості за спожитий природний газ в січні 2019 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства України, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9 381,65 грн надав: копію договору про надання адвокатських послуг від 01.06.2019 р.; копію додаткової угоди №2 від 01.10.2019 р. до договору про надання адвокатських послуг від 01.06.2019 р.; копію акту від 13.11.2019 р.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000822 від 01.12.2017 р.; копію платіжного доручення №728 від 13.11.2019 р. на суму 9 381,65 грн.

Ознайомившись з вищезазначеними доказами, оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні усно заперечив проти стягнення вказаної суми витрат, однак обгрунтування не навів, письмових заперечень, заяви про зменшення витрат не надав.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 р. у справах № 902/347/19, № 910/906/18.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 73, 74, 76-78, 79, 86, 126, 129, 197, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Західного офісу Держаудитслужби (79000, Львівська область, місто Львів, вулиця Костюшка, буд. 8; ідентифікаційний код 40479801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (18002, Черкаська область, місто Черкаси, Соснівський район, вулиця Гоголя, буд. 137; ідентифікаційний код 36860996) 26 654,06 грн основного боргу, 1 921,00 грн судового збору, 9 381,65 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено 16.12.2019 року.

Суддя Сухович Ю.О.