ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Справа № 906/355/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі № 906/355/19 (суддя Машевська О.П., повний текст рішення складено 06.09.2019 р.)

за позовом приватного підприємства "Фенікс Агро" (м.Умань)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" (смт. Ємільчине Ємільчинського району)

про стягнення 339 302, 97 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Дементьєв Я.Т.;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Фенікс Агро" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" про стягнення 339 302, 97 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р. в частині сплати коштів за поставлений товар. Правовими підставами позову є положення ст. ст. 509, 526, 611, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 229, 231, 232, 234, 265 ГК України.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі №906/355/19 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 232 880 грн. основного боргу, 3215, 66 грн. пені, 3037,01 грн. 34% річних, 3586, 98 грн. судового збору, 21143, 29 грн. витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, всупереч взятих на себе зобов`язань, не здійснив з позивачем розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість за спірними договорами, тому дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. При цьому, частково задоволив вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що між позивачем та відповідачем не укладався договір поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р., а відповідач не отримував товар за даним договором. Одночасно зауважує, що позивачем в якості доказів здійснення поставки товару не надано жодного документу на підтвердження їх отримання директором або уповноваженою особою відповідача. Окрім того, враховуючи відсутність укладеного договору поставки правові підстави для нарахування 34% річних в силу п. 7.3. договору, відсутні.

Крім того, скаржник вказує, що податкова накладна не може бути доказом здійсненої операції з купівлі-продажу або поставки товару, оскільки податкова накладна не є первинним бухгалтерським документом. Відображення у податковій звітності спірної господарської операції має односторонній характер, і в силу положень чинного законодавства безпосередньо первинні документи, виконані у встановленому чинним законодавством порядку, є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства, а не навпаки. За відсутності первинних документів, як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом поставки товару.

Апелянт зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21143,29 грн. неспівмірні із складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 р. № 01-04/999 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Гудак А.В., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.12.2019 р. об 14:30 год.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" надіслало до суду заяву (вх. № 3012/19 від 04.12.2019 р.), в якій просить суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/1412/19.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2019 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.12.2019 р. о 14:00 год.; зобов`язано відповідача надіслати позивачу копію заяви про зупинення провадження у даній справі; зобов`язано позивача надати суду письмові пояснення щодо заяви відповідача про зупинення провадження у справі; зобов`язано учасникам справи надати суду для огляду в наступне судове засідання оригінал договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, який укладений між ПП "Фенікс Агро" та ТОВ "Агро-Цвіт-2012", а у разі його відсутності письмові пояснення щодо даних обставин, які надіслати суду.

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2019 р., приватне підприємство "Фенікс Агро" надіслало до суду письмові пояснення (вх. № 41014/19 від 16.12.2019 р.), в яких, посилаючись на приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГГІК України, вважає, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні. Окрім того, вказує про неможливість надати суду для огляду оригінал договору поставки від 27.07.2018р. № 395-дм/к, оскільки він знаходиться у відповідача. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути підписаний оригінал договору, однак він йому не повернутий. Така поведінка відповідача спрямована на ухилення від оплати поставленого товару. Більше того, в матеріалах даної справи знаходиться ухвала Господарського суду Житомирської області від 13.05.2019 р. про витребування у відповідача оригіналу договору поставки від 27.07.2018р. №395-дм/к та специфікації №1 від 30.07.2018р., яку останній також проігнорував та не виконав.

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2019 р., товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" надіслало до суду письмові пояснення (вх. № 41470/19 від 18.12.2019 р.), в яких зазначає, що договір поставки з позивачем не укладав, тому не може його надати суду. Зауважує, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію зазначеного договору. Проте, яким чином, у позивача опинилась копія договору, відповідач пояснити не може.

Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову; підтримав заяву про зупинення провадження у даній справі.

Позивач не забезпечив явку повноважного представника в судові засідання, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 10.04.2018 р. між ПП "Фенікс Агро" та ТОВ "АГ-БАГ-Україна" було укладено договір №AG356/17-18 на проведення сільськогосподарських робіт та Специфікацією №14 до договору, згідно яких ТОВ "АГ-БАГ-Україна" визначено закладку пивної дробини в об`ємі 116, 44 т, рукава та добавку для кормів. Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 972 від 01.08.2018 р. стверджується,що виконавцем ТОВ "АГ-БАГ-Україна" була проведена закладка пивої дробини 116,44т. в с. Чудин Житомироської області,ТОВ "Агро-цвіт 2012".(т. 1, а. с. 34-38).

30.05.2018 р. між ТОВ "Транс Грано" (перевізник) та ПП "Фенікс Агро" (замовник) було укладено договір №76п надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, за умовами якого перевізник взяв на себе зобов`язання по організації доставки ввіреного йому для перевезення вантажу замовника за номенклатурою обумовленою в додатках, що є невід`ємною частиною цього договору, власним, орендованим автотранспортом, або з залученням автотранспорту третіх осіб (т. 1. а. с. 22-23).

Відповідно до додатку № 27 від 27.07.2018 р. до договору №76п від 30.05.2018 р. було оформлено заявку на виконання транспортних перевезень за маршрутом м. Чернігів - с. Чудин, Радомишльського р-ну, Житомирської обл., кількість вантажу 120 тон +/-10%, а саме: пивна дробина (т. 1, а. с. 24).

Актом надання послуг №537 від 30.07.2018 р., який складений між товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Грано" (перевізник) та приватним підприємством "Фенікс Агро" (замовник) підтверджується те, що перевізником з 27.07.2018 р. по 30.07.2018 р. були наданні послуги згідно додатку № 27 від 27.07.2018 р. до договору №76п від 30.05.2018 р.

Маршрут: м. Чернігів - с. Чудин, Радомишльського р-ну, Житомирської обл., кількість вантажу 116,72 тони, назва товару (вантажу): пивна дробина (т. 1, а. с. 24-30).

До матеріалів справи позивачем долучено належним чином завірену копію договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, який укладений між приватним підприємством "Фенікс Агро" (постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт - 2012" (покупець, відповідач), зміст якого зафіксовано в одному електронному документі. Договір поставки підписаний з боку покупця директором Рижовою О.М. на підставі статуту та скріплений печаткою відповідача (т. 1, а. с. 17-18).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язувався в порядку, на умовах і в строк, як визначено в цьому договорі, поставити (передати у власність) покупцю у консервованому стані дробину пивну (мокру), а покупець прийняти та своєчасно оплатити товар.

Сторони домовились, що доставка товару може здійснюватися як однією, так і декількома партіями. Під партією товару сторони розуміють кількість товару, на яку сформована одна видаткова накладна та/або специфікація, рахунок-фактура (п. 1.2. договору).

Розрахунки за кожну партію товару сторони домовились здійснювати в безготівковому порядку шляхом перерахунку покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в його рахунку (п. 3.1. договору).

Сторони дійшли згоди, що ціна за одиницю, загальна вартість та умови оплати товару вказуються у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору поставки.

Підставою для оплати партії замовленого товару сторони визнали, окрім специфікації, також рахунок-фактуру, яка також є невід`ємною частиною договору поставки. При оформленні платіжного доручення, як погодили сторони, покупець в графі "призначення платежу" повинен зазначити наступну інформацію: "оплата за товар згідно договору поставки №395-дм/к від 27.07.2018 р." (п. 3.3. договору).

Зобов`язання покупця по оплаті вважаються виконаними з дати списання грошових коштів з його поточного рахунку та перерахування їх обслуговуючому банку постачальника для зарахування на поточний рахунок останнього постачальника (п. 3.4. договору).

У п. 4.1. договору поставки, сторони також домовилися, що базис поставки товару може вказуватися у рахунку-фактурі, видатковій накладній та/або специфікації.

Постачальник при передачі товару зобов`язався передати всю необхідну документацію на товар, а покупець - підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару (п. 4.8. договору).

Строк дії договору поставки, як дійшли згоди сторони, - до 31.12.2018 р., однак останній зберігає свою дію до виконання сторонами своїх грошових зобов`язань по даному договору.

Відповідальність сторін за невиконання/неналежне виконання договору поставки, передбачена у розділі 7 договору, зокрема, за умовою п. 7.2, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику за порушення строків виконання грошових зобов`язань пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, період нарахування пені не обмежується строком, визначеним ч. 6 ст. 232 ГКУ. Крім цього, на вимогу постачальника покупець зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 34% від простроченої суми.

Згідно п. 10.3 договору сторони домовилися, що всі документи (підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками), які стосуються даного договору і передані засобами факсимільного зв`язку та за допомогою електронної пошти мають юридичну силу до заміни їх на оригінали.

Відповідно до додатку № 1 до договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, було погоджено правила розміщення полімерних рукавів з пивною дробиною, обслуговування та виїмки. Даний додаток до договору підписаний представником та скріплений печаткою відповідача (т. 1, а. с. 19-20).

Сторонами не надано суду для огляду оригіналу додатку № 1 до договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к .

Специфікацію №1 від 30.07.2018 р. до договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, було погоджено, що постачальник поставляє товар на умовах поставки DDP (Правила Інкотермс 2010), пункт поставки /місце призначення - Житомирська обл., Радомишльський р-н., с. Чудин, а покупець - приймає та оплачує товар - дробину пивну (мокру) в кількості 116, 44 тон, загальною сумою з ПДВ - 232 880, 00 грн. Строк поставки - до 30.07.2018р. Умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу на протязі 30 банківських днів з моменту поставки товару. Дана специфікація до договору підписана від покупця директором Рижовою О.М. на підставі статуту та скріплений печаткою відповідача (т. 1, а. с. 21).

Сторонами не надано суду для огляду оригіналу специфікації №1 від 30.07.2018 р. до договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к .

В матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні № № 843, 846, 847, 848, 849, від 27.07.2018 р., № 846 від 27.07.2018 р., відповідно до яких ТОВ "Агро-Цвіт-2012" - замовник; вантажовідправник - ПП "Фенікс Агро", вантажоодержувач - ТОВ "Агро-Цвіт-2012"; пункт навантаження - м. Чернігів, пункт розвантаження с. Мала Рача Житомирської обл.; переадресування вантажу - с. Чудин, Радомишльського р-ну, Житомирської обл.; також зазначено водія автомобіля - ОСОБА_1 та номер реєстрації автомобіля - НОМЕР_1 . Товар був прийнятий відповідальною особою вінтажоодержувача, про що свідчить підпис на товарно-транспортних накладних (т. 1. а. с.26-30).

В матеріалах справи міститься видаткова накладна № РН-0006148 від 01.08.2018 р. на поставку товару - дробина пивна в кількості 116,440 тон, на загальну суму з ПДВ 232880 грн., постачальник - ПП "Фенікс Агро", одержувач - ТОВ "Агро-Цвіт-2012". Видаткова накладна підписана постачальником та скраплена його печаткою; одержувачем видаткова накладна не підписана (т. 1, а. с. 31).

Позивачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 01.08.2018 № 42 на загальну суму 232 880 грн., з даною суми 194 066, 68 грн. (обсяги постачання за основною ставкою) та 38813,32 грн. (загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою), постачальником, згідно даної накладної є ПП "Фенікс Агро", а одержувачем ТОВ "Агро-Цвіт-2012", номенклатура товару - пивна дробина.

Реєстрація вказаної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується роздрукованою з автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" (т. 1 а. с. 32-33).

19.09.2018 р. ТОВ "Агро-Цвіт-2012" подало до органу фіскальної служби податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2018 року, в якій містяться податкові зобов`язання та кредит, а також розрахунки за звітний період.

Відповідно до розшифровки зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за звітний період серпень 2018 р., в розділі ІІ "Податковий кредит", таблиця 2 "Операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7%", міститься операція щодо постачальника з індивідуальним податковим номером 58, який відповідає податковому номеру ПП "Фенікс Агро" з обсягом постачання (без податку на додану вартість) в розмірі 194 066,68 та сумою податку на додану вартість (основна ставка) в розмірі 38813,32 грн., в загальному розмірі 232 880 грн. (т. 1. а.с. 157-160).

Позивач надіслав відповідачу листи-вимоги від 01.03.2019 р. №01/19 від 04.09.2018 р. №1720 про сплату заборгованості за договором поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к (т. 1. а.с. 41, 45-47), однак відповідач залишив їх без виконання.

Відповідно до заяви свідка ОСОБА_2 від 10.04.2019 р., яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Чеповецькою І.Ю., вбачається, що у зв`язку з тим, що ТОВ "Агро-Цвіт-2012" не повертало позивачу оригінали договірних документів, а саме: договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, специфікацію №1 від 30.07.2018 р. до договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к та видаткову накладну № РН-0006148 від 01.08.2018 р. та не оплачувало поставлений товар він прибув в с. Мала Рача, Житомирської області на зустріч з керівником ТОВ "Агро-Цвіт-2012". Однак, керівник відповідача відмовив повертати договірні документи та оплачувати поставлений товар (т. 1, а. с. 42).

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 232 880 грн. боргу за поставлений товар, 47 545, 80 грн. пені, 44 904, 37 грн. 34% річних та 13 972, 80 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к та додатки до нього з позивачем не укладав, і товар за ним не отримував, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

За змістом статей 180, 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Відповідно, якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 8 ст. 181 ГК України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (п. 22 постанови Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 922/189/18) Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Як встановлено апеляційним господарським судом, позивачем додано до матеріалів справи належним чином посвідчену копію договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, додатку № 1 до даного договору поставки та специфікацію №1 від 30.07.2018 р. до договору. Позивач вказує, що на підставі даних документів у нього з відповідачем виникли правовідносини з поставки товару, яким позивачем був поставлений належним чином, однак відповідачем не оплачений.

В свою чергу, відповідач заперечує факт укладення між учасниками справи договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к та додатків до нього, а також факт поставки товару.

З метою встановлення та дослідження даних обставин, суд апеляційної інстанції ухвалою від 04.12.2019 р. зобов`язав учасників справи надати для огляду оригінал договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, а у разі його відсутності письмові пояснення щодо даних обставин.

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2019 р., позивачем надіслало до суду письмові пояснення, в яких він зазначає про неможливість надати суду для огляду оригінал договору поставки від 27.07.2018р. № 395-дм/к, оскільки він знаходиться у відповідача. Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути підписаний оригінал договору, однак відповідач його вимог не виконав.

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2019 р., відповідачем надіслало до суду письмові пояснення, в яких він зазначає, що договір поставки з позивачем не укладав, тому не може його надати суду. Зауважує, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію зазначеного договору. Проте, яким чином, у позивача опинилась копія договору відповідач пояснити не може.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. В свою чергу, якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (постанова ВП ВС від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17).

Відтак, досліджуючи обставини виконання сторонами умов договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пунктом 138.2. ст. 138 ПК України в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. (частина 139.1.9. статті 139 ПК України).

Відповідно до підпункту "а" пункту 185.1 ст. 185 ПК України в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, об`єктом оподаткування є, зокрема операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту.

Згідно ч. 187.1. ст. 187 ПК України в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.

Частиною 198.2. ст. 198 ПК України в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до частин 201.1., 201.4., 201.6., 201.7., 201.1. статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (податок на додану вартість).

Апеляційний суд зазначає, що аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарській операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, суду, при розгляді справи потрібно дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару.

Разом з тим, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, суд повинен враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 01.08.2018 № 42 на загальну суму 232 880 грн., з даною суми 194 066, 68 грн. (обсяги постачання за основною ставкою) та 38813,32 грн. (загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою), постачальником, згідно даної накладної є ПП "Фенікс Агро", а одержувачем товару ТОВ "Агро-Цвіт-2012", номенклатура товару - пивна дробина. Реєстрація вказаної податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується роздрукованою з автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" (т. 1 а. с. 32-33).

Окрім того, матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2018 р. відповідачем було подало до органу фіскальної служби податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2018 року, в якій містяться податкові зобов`язання та кредит, а також розрахунки за звітний період. Відповідно до розшифровки зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за звітний період серпень 2018 р., в розділі ІІ "Податковий кредит", таблиця 2 "Операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставкою 7%", міститься операція щодо постачальника з індивідуальним податковим номером 58, який відповідає податковому номеру ПП "Фенікс Агро" з обсягом постачання (без податку на додану вартість) в розмірі 194 066,68 та сумою податку на додану вартість (основна ставка) в розмірі 38813,32 грн., в загальному розмірі 232 880 грн. (т. 1. а.с. 157-160).

Таким чином, з огляду на викладене, судом апеляційної інстанції з`ясовано те, що позивачем складено і зареєстровано податкову накладну при здійсненні операції за спірною поставкою товару, відповідно до договору поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р. Дана господарська операція відображена у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних позивача та реєстрі отриманих податкових накладних відповідача. Відповідно, відповідачем був сформований, як покупцем, податковий кредит за фактом поставки товару.

Отже, даними обставинами справи підтверджується, що господарська операція із спірної поставки товару за договором поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к була відображена в податковому та бухгалтерському обліку позивача та відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що до інших фактів, що підтверджують поставку та отримання товару відноситься відображення відповідачем в податковій звітності сум, що відповідають видатковій накладній та визнання відповідачем свого права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

При розгляді спору колегією суддів апеляційного суду встановлено, що отримавши товар, відповідач (покупець) зазначив про це у податковій звітності щодо податку на додану вартість та визначив своє право на формування податкового кредиту в обсязі поставок позивача.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачем уточнюючі декларації щодо безпідставного нарахування податкового кредиту позивачем за даною господарською операцією згідно договору поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к до органу фіскальної служби не подавалися. В матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України щодо притягнення відповідачем до відповідальності осіб за неправомірні дії щодо відображення в податковому та бухгалтерському обліку відповідача спірної поставки товару за договором поставки від 27.07.2018 р. №395-дм/к.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно до розділу 1 даних Правил передбачено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно п.п. 11.4, 11.6 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

В матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні № № 843, 846, 847, 848, 849, від 27.07.2018 р., № 846 від 27.07.2018 р., відповідно до яких ТОВ "Агро-Цвіт-2012" - замовник; вантажовідправник - ПП "Фенікс Агро", вантажоодержувач - ТОВ "Агро-Цвіт-2012"; пункт навантаження - м. Чернігів, пункт розвантаження с. Мала Рача Житомирської обл.; переадресування вантажу - с. Чудин, Радомишльського р-ну, Житомирської обл.; також зазначено водія автомобіля - ОСОБА_1 та номер реєстрації автомобіля - НОМЕР_1 . Товар був прийнятий відповідальною особою вінтажоодержувача - ТОВ "Агро-Цвіт-2012", про що свідчить підпис на товарно-транспортних накладних (т. 1. а. с. 26-30).

Крім того, заява свідка ОСОБА_2 від 10.04.2019р. пояснює факт відсутності оригінала договору у позивача.

Отже, оцінивши встановлені обставини справи да докази надані сторонами у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо поставки товару за договором від 27.07.2018 р. №395-дм/к та виконання сторонами його умов, що підтверджується матеріалами справи та, як наслідок, виключає кваліфікацію даного договору поставки як неукладеного.

Окрім того, колегія суддів апеляційного суду вважає, що договір поставки від 27.07.2018р. №395-дм/к був укладений сторонами у письмовій формі за спрощеним порядком, зміст якого зафіксований в електронному документі, який містить підписи уповноважених представників та відбитки печаток підприємств, належним чином засвідчена паперова копія якого подана позивачем суду.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Мета судового дослідження доказів полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення юридичних фактів, що мали місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд відбирає для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

Також судом апеляційної інстанції звертається увага на те, що п. 10.3 договору сторони визначили, що всі документи (підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками), які стосуються даного договору і передані засобами факсимільного зв`язку та за допомогою електронної пошти постачальника: р, покупця: - мають юридичну силу до заміни їх на оригінали.

Відтак, з аналізу даного пункту договору можна дійти висновку, що документи, які були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками на виконання умов договору та передані засобами факсимільного зв`язку та за допомогою електронної пошти - мають юридичну силу до заміни їх на оригінали.

Як пояснив позивач суду, оригінали договору поставки від 27.07.2018р. № 395-дм/к, специфікація №1 від 30.07.2018 р. до договору та видаткова накладна № РН-0006148 від 01.08.2018 р. знаходяться у відповідача, не підписані ним та не повернуті позивачу, в тому числі на його вимогу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в ст.ст. 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, враховуючи те, що відповідач зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав належним чином, на час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманого товару, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 232 880 грн. основного боргу підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 47 545, 80 грн. пені, 44 904, 37 грн. 34% річних та 13 972, 80 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати товару, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем нарахована відповідачу пеня в сумі 47 545,80 грн. за період з 14.09.2018 р. по 08.04.2019 р.

За порушення грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла у період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 3 215, 66 грн., виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру на оплату коштів за наданий товар - дробину пивну (мокру) №СФ-0006001 від 01.08.2018 р. (а. с. 83).

Відповідно до специфікації до договору поставки №395-дм/к від 27.07.2018 р., оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу на протязі 30 банківських днів з моменту поставки товару.

В свою чергу, позивач надсилаючи лист-вимогу за вих. №01/19 від 01.03.2019 р, вимагав у відповідача сплатити заборгованість протягом 3 (трьох) календарних днів з дня одержання даної вимоги. Як свідчить відстеження за штрихкодовим ідентифікатором за даними сайту "Укрпошта", відповідач отримав лист-вимогу - 20.03.2019 р. (а. с. 49).

Отже, сторони домовились щодо сплати коштів за товар саме у банківських днях, а не у календарних днях, тому 3 (три) банківських днів буде 25.03.2019 р. (21.03.2019 р., 21.03.2019 р. - четвер та п`ятниця, 25.03.2019 р. понеділок).

Таким чином, останній день строку для сплати коштів за отриманий товар сплинув саме 25.03.2019 р., тому з 26.03.2019 р. розпочинається прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок пені за період з 26.03.2019 р. по 08.04.2019 р. із суми заборгованості 232 880, 00 грн., суд прийшов до висновку, що її розмір становить 3 215, 66 грн., який є обґрунтований та підлягає задоволенню. В свою чергу, судом правомірно відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 44 330, 14 грн. пені.

Окрім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, сторони в договорі поставки погодили інший розмір відсотків річних, а саме - 34%. Позивач, в свою чергу, нарахував до стягнення 44 904, 37 грн. 34% річних за період з 14.09.18 по 08.04.19р.

Судом встановлено початок перебігу прострочення відповідача саме з 26.03.2019 р., тому обґрунтовано визначено період нарахуванням 34% річних з 26.03.2019 р. по 08.04.2019 р., виходячи із суми боргу 232 880 грн., в розмірі 3037, 01 грн., яка є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В свою чергу, судом правомірно відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 41 867, 36 грн. 34% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 972, 80 грн. інфляційних втрат за період вересня-листопада 2018 р. та січня 2019 р., суд зазначає наступне.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції за правилом ч.2 ст. 625 ЦК України - право кредитора.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу (грошового зобов`язання), помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за весь період прострочення, тобто за кожен місяць прострочення наростаючим підсумком незалежно від значення індексу інфляції - більше одиниці (інфляція) чи менше одиниці (дефляція) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Тобто, найменший період часу для нарахування інфляційних втрат повинен становити один календарний період. У даній справі обґрунтованим періодом прострочення виконання грошового зобов`язання суд визнав період з 26.03.19 р. по 08.04.2019 р., який є меншим як календарного місяця березня, так і квітня, тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат.

Щодо доводів скаржника про те, що витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21143, 29 грн. неспівмірні із складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг, суд зазначає наступне.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 5 наведеної статті).

Відповідно до абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Позивач, в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат, позивач надав суду: договір №09/12-2018-НПД про надання правової (правничої) допомоги від 09.12.2018 р., укладений між Адвокатським бюро "Юрія Кобенка" в особі керуючого адвоката Кобенка Ю.М. та приватним підприємством "Фенікс Агро" (т. 1 а. с. 99). Обсяг наданих адвокатом послуг та розмір винагороди (гонорару) погоджено у додатку №1 до договору №09/12-2018-НПД про надання правової (правничої) допомоги від 09.12.2018 р. (т. 1, а. с. 100). Згідно платіжного доручення №319609 від 11.04.2019 р. ПП "Фенікс Агро" сплачено Адвокатському бюро "Юрія Кобенка" 30 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (т. 1, а. с. 105).

Як свідчать матеріали справи, адвокат Юрій Кобенко приймав безпосередню участь у підготовчих засіданнях суду першої інстанції 13.05.2019 р., 03.06.2019 р., 18.06.2019 р.,04.07.19р., 15.07.2019 р. та в судовому засіданні по суті 02.09.2019 р.

Окрім того, надавав професійну правничу допомогу позивачу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збирав докази, виконував інші процесуальні обов`язки, покладені судом на позивача, як сторону спору.

В свою чергу, відповідач зазначав, як в суді першої інстанції так і суді апеляційної інстанції, що сума в розмірі 30 000 грн. є неспівмірною із складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг.

Суд зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19.

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази, ступінь складності справи, документально підтверджену вартість та детальний опис виконаних робіт, встановивши факт оплати заявником послуг адвоката, прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу - 21 143,29 грн. є співмірною з обсягом наданих послуг, оплату за надання яких підтверджено належним чином, у зв`язку з чим клопотання про відшкодування таких витрат слід задовольнити із застосуванням п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України за формулою: 232880 грн. х 30000 грн. : 339302,97грн. = 21143, 29 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано покладено на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в даному розмірі, а доводи скаржника в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/1412/19, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

При цьому, у разі застосування наведеної правової конструкції пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України, за вимогами ст. 234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у даній справі відповідач зазначає, що в провадженні Господарського суду Черкаської області знаходиться справа № 925/1412/19 за позовом ТОВ "Агро-Цвіт-2012" до ПП "Фенікс Агро" про визнання недійсним договору поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р., який є підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. Підставою позову у справі № 925/1412/19 є те, що директор ТОВ "Агро-Цвіт-2012" не мав права укладати договір поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р.

Колегія суддів апеляційного суду вказує, що предметом даного позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 232 880 грн. боргу за поставлений товар, 47 545, 80 грн. пені, 44 904, 37 грн. 34% річних та 13 972, 80 грн. інфляційних втрат на підставі договору поставки №395-дм/к від 27.07.2018 р.

Оцінюючи доводи відповідача, викладені ним в клопотанні про зупинення розгляду даної справи, колегія суддів зазначає, що всупереч наведених вимог законодавства, ним не наведено мотивів, на підставі яких можна дійти висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи № 906/355/19, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, неможливість здійснення перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції відповідно до викладених у ньому висновків.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 925/1412/19, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи № 906/355/19.

При цьому, посилання відповідача на те, що у справі № 925/1412/19 встановлюється дійсність правочину - договору поставки № 395-дм/к від 27.07.2018 р., який є підставою позову у справі № 906/355/19, не свідчить про неможливість розгляду даної справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст. 204 ЦК України.

Окрім того, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для зупинення провадження у справі на стадії апеляційного перегляду рішення суду, тому відмовляє в задоволенні клопотання скаржника.

Колегія суддів апеляційного суду вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, а наведені в ній доводи не спростовують висновку суду першої інстанції.

При цьому, судом звертається увага на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 р.) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з урахуванням всього вищевказаного у апеляційного суду немає правових підстав для його скасування.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі №906/355/19 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі № 906/355/19 - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2019 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.