СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа № 922/293/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Черкас В.М.

за участю представників:

прокурора - Ногіна О.М. посвідчення від 11.02.2015 №032167

позивача - Амельченко С.О. за довіреністю від 02.07.2019 №142,

відповідача - Скирда Т.Ф. (особисто),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни, м. Харків (вх. 3575)

на рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019

у справі №922/293/19, ухвалене суддею Аюповою Р.М. в приміщенні Господарського суду Харківської області 25.03.2019 об 11:19 (повний текст рішення складено та підписано 28.03.2019)

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 30673,21 грн

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни про стягнення неустойки за період з 09.10.2016 по 31.01.2017 у розмірі 30673,21 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.03.2019 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області неустойку за період 09.10.2016 по 31.01.2017 в розмірі 30673,21 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни на користь Прокуратури Харківської області суму судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Фізична особа-підприємець Скирда Тетяна Федорівна з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати у повному обсязі рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2019 по справі №922/293/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що апелянт був необізнаний про розгляд справи №922/293/19, внаслідок чого не брав участі у розгляді судової справи, де апелянта було визначено як відповідача та без його участі вирішено питання про права, інтереси та обов`язки. Також, апелянт зазначає, що суму, яку було нараховано до сплати з урахуванням існуючої переплати на рахунок орендодавця було сплачено двома платіжками до державного бюджету та на рахунок балансоутримувача у відповідності до вимог п. 3.12 договору у розмірі 29700,63грн. Крім того, вважає, що позивач свідомо приховує сплату завдатку у розмірі 6057,60 грн в рахунок двох останніх місяців за договором, 50% яких надійшло до державного бюджету.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 11796 від 13.12.2019), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ФОП Скирди Т.Ф. у повному обсязі, рішення Господарського суду Харківської області від 25.03.2019 залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що позивачем враховано, зокрема суму у розмірі 12147,86 грн, яка була сплачена на підставі платіжного доручення від 02.03.2017 №5 та вважає твердження апелянта щодо сплати 17552,77 грн у відповідності до платіжного доручення 16.02.2017 №156, безпідставним, оскільки дану суму сплачено на рахунок балансоутримувача, до платежів якого позивач відношення не має.

У судовому засіданні 19.12.2019 оголошено перерву до 23.12.2019 до 15:00 год.

Від прокурора надійшли додаткові пояснення по справі (вх.12060 від 23.12.2019), в яких зазначає, що квитанція від 16.02.2017 №156 не є допустимим доказом в розумінні ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, а також просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019 залишити без змін, скаргу - без задоволення.

Від апелянта надійшли пояснення (вх. 12069 від 23.12.2019), в яких надає власний розрахунок неустойки за договором оренди від 08.12.2013 №5627-Н.

Від позивача на виконання вимог суду надійшли пояснення (вх. 12079 від 23.12.2019), в яких зазначено, що у відповідності до вимог укладеного договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення, а також надає розрахунок щодо сплати орендної плати та розрахунки щодо сплати неустойки та пені.

У судовому засіданні 23.12.2019 після перерви апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019 скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Харківської області законним та таким, що не підлягає скасуванню.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Учасники справи погодились з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.02.2019.

Дану ухвалу направлено сторонам по справі, в тому числі і ФОП Скирда Т.Ф. 06.02.2019 за вих. № 003059 на адресу: АДРЕСА_1 .10 (т. 1 а.с. 44-47).

Наведена ухвала повернулась до господарського суду Харківської області 06.03.2019 (судом отримана 12.03.2019 у відповідності до штампу суду) з позначкою "Укрпошти" "за закінченням терміну зберігання".

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 26.02.2019 у судовому засіданні оголошено перерву, в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Наведена ухвала також відправлялась відповідачу у справі 01.03.2019 за вих. № 005247за адресою: АДРЕСА_1 . 10 (т.1 а.с. 70-73).

Зазначена ухвала повернулась до господарського суду Харківської області 09.04.2019 (судом отримана 18.04.2019 у відповідності до штампу суду) з відміткою "Укрпошти", "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, адресат відсутній".

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2019 у судовому засіданні оголошено перерву, в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Дану ухвалу направлено відповідачу 20.03.2019 за вих. № 006949 за адресою: м. Харків вул. Алчевських, буд. 16, кв.10 та була повернута на адресу суду 20.04.2019 (судом отримана 17.05.2019 у відповідності до штампу суду) з відміткою "Укрпошти", "за закінченням встановленого строку зберігання", " інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, не знайден".

Таким чином, станом на 25.03.2019 (дата ухвалення оскаржуваного рішення) у господарського суду Харківської області не було доказів належного повідомлення відповідача у справі.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з ст.242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Положення Господарського процесуального кодексу України не дають підстав для висновку, що повернення до суду кореспонденції із зазначенням причин повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Повернення поштової кореспонденції з таких причин не свідчить ні про відмову сторони від одержання відправлення, ні про її відсутність за адресою, повідомленою суду.

Наведена правова позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 906/142/18, від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17

Право сторони брати участь у судовому засіданні встановлено ст. 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 201 Господарського процесуального кодексу України секретар судового засідання доповідає суду, зокрема, чи повідомлено тих учасників судового процесу, хто не з`явився, про дату, час та місце судового засідання в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Втім, суд першої інстанції, в порушення зазначених норм, розглядаючи справу в судовому засіданні 25.03.2019 належним чином не встановив та не перевірив, чи повідомлений відповідач - ФОП Скирда Т.Ф..

Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення місцевим господарським судом дій щодо повідомлення ФОП Скирда Т.Ф. іншим способом, зокрема, шляхом надсилання повідомлення про розгляд справи (ухвали суду) телефонограмою, розміщенням на сайті, електронною поштою тощо.

Посилання в оскаржуваному рішенні на те, що відповідач належним чином повідомлений спростовується матеріалами справи, оскільки поштові повідомлення про вручення ухвали повернуті до господарського суду Харківської області 18.04.2019, 17.05.2019 згідно зі штампом канцелярії суду, тобто вже після ухвалення рішення по справі.

Не встановивши вказані обставини, господарський суд першої інстанції розглянув позовну заяву, за наслідками якої виніс оскаржуване рішення, яким позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області до Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни про стягнення неустойки за період з 09.10.2016 по 31.01.2017 у розмірі 30673,21 грн задоволено повністю.

Отже, за вказаних обставин, господарським судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме судом розглянуто справу за відсутності відповідача, повідомленого належним чином про час і місце судового засідання, тобто фактично було порушено право сторони на судовий захист.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п.3 ч.3 ст.277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що справу було розглянуто місцевим судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, твердження апелянта про порушення і неправильне застосування господарським судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення знайшли своє підтвердження, через що колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019 слід скасувати.

Розглядаючи по суті подану апеляційну скаргу колегія суддів встановила наступне.

08.11.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою - підприємцем Скирдою Тетяною Федорівною укладено договір оренди № 5627-Н.

Згідно з п.1.1. орендодавець (позивач) передає, а відповідач, як орендар, приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім. № 1-11 в одноповерховій будівлі, інв. № 10310064, № 10310056 (пам`ятка архітектури та містобудування), загальною площею 102,10 кв.м., за адресою: м. Харків, вул.Чернишевська, 14, що знаходяться на балансі Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, вартість якого визначена згідно з звітом про незалежну оцінку станом на 26.06.2013 і становить 270000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору майно було передано в оренду з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 10.1. договору, договір оренди укладений строком на 2 роки 11 місяців, з 08.11.2013 до 08.10.2016.

Факт передачі орендованого майна підтверджується актом приймання - передачі від 08.11.2013.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.02.2017 у справі №922/4069/16, ухвалено виселити відповідача з займаних приміщень та повернути майно, у зв`язку з тим, що термін дії договору оренди закінчився 08.10.2016.

Регіональним відділенням Фонду державного майна виданий наказ від 13.03.2017 №533 «Про припинення договору оренди №5627-Н від 08.11.2013 з Фізичною особою-підприємцем Скирдою Тетяною Федорівною».

Положеннями п. 10.9. договору оренди від 08.11.2013 № 5627-Н передбачено, що у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу по акту приймання-передачі, погодженим з орендодавцем.

Пунктом 10.10 встановлено, що майно вважається повернутим балансоутримувачу та орендарю з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 10.11. договору оренди від 08.11.2013 № 5627-Н, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, договір оренди припинив свою дію 08.10.2016, лише 31.01.2017 згідно з трьохстороннім актом приймання-передачі орендованого майна приміщення фактично було передано відповідачем.

Неповернення майна в строки, обумовлені договором, стало підставою для звернення прокурора до господарського суду з позовною заявою про стягнення неустойки в розмірі 30673,21 грн. з 09.10.2016 по 31.01.2017.

Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення неустойки з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частин 3, 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

З позовом про стягнення з ФОП Скирда Т.Ф. неустойки в розмірі 30673,21грн за безпідставне користування відповідачем державним майном звернувся Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Харківською місцевою прокуратурою №2 направлено повідомлення від 31.01.2019 №04-21-477-19 в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області, в якому зазначив про намір звернутися до суду з відповідним позовом для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Відносини, пов`язані з орендою державного майна, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди майна.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами частини 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 2 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з врахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язки щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення.

Як встановлено судом першої інстанції договір оренди припинив свою дію 08.10.2016, лише 31.01.2017, згідно з підписаним трьохстороннім актом приймання-передачі орендованого майна, приміщення фактично було звільнено відповідачем.

Пунктом 10.11 договору встановлено, що, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення орендованого майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Оскільки договір оренди припинив дію 08.10.2016, а фактично повернення державного майна відбулося тільки 31.01.2017 орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (з 09.10.2016 по 31.01.2017).

Орендна плата за жовтень з 09.10.2016-31.10.2016 складає 4494,35 грн (подвійна орендна плата 8988,70 грн), за листопад 2016 складає 6057,60 грн (подвійна орендна плата 12115,20 грн), за грудень 2016 складає 6057,60 грн (подвійна орендна плата 12115,20 грн), січень 2017 складає 6124,23 грн (подвійна орендна плата 12248,47 грн). Здійснивши розрахунок колегія суддів погоджується з розрахунком позивача, що розмір неустойки (подвійної орендної плати) за час прострочення складає 45467,57 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив оплату у відповідності до платіжного доручення від 02.03.2017 №5 у розмірі 12147,86 грн в рахунок погашення заборгованості за січень 2017 року. Також у відповідача була переплата з орендної плати у розмірі 2567,05 грн та переплата з пені у розмірі 79,45 грн.

Таким чином, враховуючи сплату частково боргу та переплати за договором оренди неустойка складає в розмірі 30673,21 грн (45467,57 грн - 2567,05 грн - 79,45 грн - 12147,86 грн). Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на сплату заборгованості у розмірі 17552,77 грн у відповідності до квитанції від 16.02.2017 №156 є необґрунтованим та не може слугувати доказом оплати з огляду на наступне.

Як вбачається з даної квитанції отримувачем коштів є Департамент містобудування та архітектури ХОДА, а орендодавцем у відповідності до договору оренди від 08.11.2013 №5627-Н є Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Харківській області і саме він має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Щодо посилання апелянта на п.3.10 договору, яким передбачено зобов`язання орендаря сплатити завдаток не менше, ніж орендна плата за 2 місяці відповідно до розрахунку базового місяця, який вноситься в рахунок плати за останні 2 місяця оренди, колегія суддів також вважає його необґрунтованим з огляду на те, що предметом розгляду є стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна орендодавцю, а не дослідження питання щодо розміру сплати орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевим господарським судом порушено норми процесуального права, а саме неналежне повідомлення відповідача про судове засідання.

Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019 у справі №922/293/19 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області.

Керуючись статтями 253, 254, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 3 ст. 277, ст.ст.281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2019 у справі №922/293/19 скасувати та прийняти нове рішення.

Позов Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області до Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни про стягнення коштів в розмірі 30673,21 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області (61057, м. Харків, майдан Театральний, 1, , код УДКСУ 37999675, р/р 0004 ГУДКСУ у Київському районі м. Харкова, установа банку: Казначейство України (ЕАП), МФО 89998) неустойку за період 09.10.2016 по 31.01.2017 в розмірі 30673,21 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Скирди Тетяни Федорівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, , банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800) суму судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26.12.2019.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко