ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ

cправа № 914/132/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Кушнір І.В., Міщенко І.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.

представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019

та рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2019

у справі № 914/132/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" від 20.02.2015 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (далі - ТОВ "Танк Транс") (за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ТОВ "Танк Транс" від 20.02.2015 про часткове припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ "Танк Транс" на користь АТ "Дельта Банк" суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ-20058880 від 09.06.2011 у розмірі 154 088, 22 євро (що за крос-курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 174 427, 86 доларів США); припинення зобов`язань щодо сплати АТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Танк Транс" заборгованості на загальну суму 174 427, 86 доларів США (що за крос-курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 154 088, 22 євро) за договором банківського рахунку №002-15504-110412 від 11.04.2012, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги мотивовано тим, що заява відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог від 20.02.2015 суперечить закону, зокрема ст.ст. 517, 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.07.2019 (колегія суддів у складі: Петрашко М.М. - головуючий, Сухович Ю.О., Трускавецький В.П.), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 (колегія суддів у складі: Орищин Г.В. - головуючий, Галушко Н.А.. Желік М.Б.), позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним односторонній правочин заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" від 20.02.2015 про: часткове припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ "Танк Транс" на користь ПАТ "Дельта Банк" суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у розмірі 154 088, 22 євро (що за крос курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 174 427, 86 дол. США); припинення зобов`язань щодо сплати ПАТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Танк Транс" заборгованості на загальну суму 174427, 86 доларів США (що за крос курсом станом на 20.02.2015 складає 154088, 22 євро) за договором банківського рахунку №002/15504-110412 від 11.04.2012, укладеним АТ "Дельта Банк" з фізичною особою ОСОБА_1 , згідно з яким товариство набуло прав вимоги до АТ "Дельта Банк" на суму 154 088, 22 євро, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог.

Судами обох інстанцій встановлено, що між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Танк Транс" 09.06.2011 укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-20058880, згідно з п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового використання.

У п.п. 1.1.1. п. 1.1. ст. 1 кредитного договору вказано, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами "траншами", а у сукупності "транші", на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 500 000,00 євро зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12% річних, в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 08.06.2012 на умовах, визначених цим договором.

Додатковим договором №42 від 06.05.2014 сторони збільшили максимальний ліміт заборгованості до 36 333 314, 10 євро з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 05.07.2015.

ПАТ "Дельта Банк" 06.02.2015 надіслано на адресу ТОВ "Танк Транс" претензію на суму 36 834 160, 99 євро з яких: сума заборгованості за кредитом 36 333 314,10 євро; сума заборгованості за нарахованими процентами 430 027, 17 євро, сума заборгованості за простроченим процентами до 31 дня 70 819, 72 євро.

В свою чергу, 05.02.2015 між ТОВ "Танк Транс" (новим кредитором) та ОСОБА_1 (первісним кредитором) укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку.

З положень договору відступлення прав вимоги вбачається, що первісний кредитор ОСОБА_1 відступає новому кредитору ТОВ "Танк Транс" право вимоги до боржника ПАТ "Дельта Банк" за договором банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки №002/15504-110412 від 11.04.2012 у розмірі 174427,86 доларів США. Відступлення первісним кредитором прав вимоги та їх прийняття новим кредитором набирає чинності з дати укладення цього договору.

На виконання п. 3.2. договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.04.2012 №002/15504-110412, ТОВ "Танк Транс" та ОСОБА_1 20.02.2015 відправили боржнику ПАТ "Дельта Банк" повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, яке підписано обома сторонами. Вказаною заявою відповідач заявив про часткове припинення зобов`язань щодо сплати ТОВ "Танк Транс" на користь АТ "Дельта Банк" суми заборгованості за нарахованими процентами за договором кредитної лінії №ВКЛ -20058880 від 09.06.2011 у розмірі 154 088, 22 євро (що за крос-курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 174 427, 86 дол. США) та припинення зобов`язань щодо сплати АТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "Танк Транс" заборгованості на загальну суму 174 427,86 дол. США (що за крос-курсом станом на 20.02.2015 складає еквівалент 154 088,22 євро) за договором банківського рахунку №002-15504-110412 від 11.04.2012 укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 , внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Постановою правління НБУ №150 02.03.2015 ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення №51, яким розпочато процедуру виведення ПАТ "Дельта Банку" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 08.04.2015 №71 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" продовжено до 02.10.2015. 02.10.2015 на підставі постанови правління НБУ №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №181 про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05.10.2015.

Посилаючись на те, що вимоги відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог не є однорідними і зарахування таких вимог за одностороннім правочином не відповідає ст. 601 ЦК України, ПАТ "Дельта Банк" звернулось з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки зустрічні вимоги ТОВ "Танк Транс" і ПАТ "Дельта Банк" не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України. При цьому, судами взято до уваги правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

Не погоджуючись з постановою апеляційного та рішенням місцевого господарських судів, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника зводяться до того, що: судами неправильно застосовано положення ст.ст. 177, 179, 184, 192, 193, 203, 215, 217, 509, 526, 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". При цьому судами обох інстанцій не враховано повідомлення, підписане спільно ТОВ "Танк Транс" та ОСОБА_1 . Посилання судів обох інстанцій на постанову Верховного Суду України від 06.04.2016 у справі № 3-174гс16 (№ 910/8058/15-г) є помилковими, оскільки предмет спору та правовідносини у справі № 910/8058/15-г та цій не можна вважати подібними. Крім цього, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16, у якій зазначено, що: "..чинним законодавством України не передбачено заборони на відступлення права вимоги вкладником за договором банківського вкладу (депозиту), у тому числі й щодо частини коштів, розміщених на відповідних вкладних (депозитних) рахунках…. Отже, чинним законодавством не передбачено обмежень стосовно передачі фізичною особою (вкладником) своїх прав за договором банківського вкладу (депозиту) іншим особам (відступлення права вимоги), у тому числі й щодо розпорядження грошовими коштами (їх частиною), розміщеними на належному їй вкладному (депозитному) рахунку за відповідним договором.". Також зазначає про те, що суди обох інстанцій дійшли помилкового висновку, з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 914/3217/16, про неможливість зарахування зустрічних вимог у різних валютах.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2019 відкрито провадження за касаційною скаргою, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.12.2019 та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 16.12.2019.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не надходило відзивів на касаційну скаргу у встановлений в ухвалі від 29.11.2019 строк.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 17.12.2019 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестхолліс Веста" надійшла заява про заміну сторони (первісного кредитора - ПАТ "Дельта Банк") на його правонаступника (нового кредитора - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестхолліс Веста") в порядку ст. 52 ГПК України, з приводу якого колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 ст. 60 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

В якості доказу наявності повноважень у представника ТОВ "Фінансова компанія "Інвестхолліс Веста", яким підписано вказану вище заяву про заміну сторони правонаступником, надано копію довіреності.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з тим, додана до заяви ксерокопія довіреності не відповідає вище викладеним вимогам, оскільки не містить слів "Згідно з оригіналом", ініціалів та прізвища особи, яка засвідчує копію, а також дати засвідчення копії, у зв`язку з чим заява про заміну сторони правонаступником колегією суддів залишається без розгляду.

Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Частиною 3 ст. 203 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені і у ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи з викладеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути:

- зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду постанові від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 викладено висновок стосовно неможливості зарахування зустрічних однорідних вимог, коли зобов`язання сторін за договорами підлягають виконанню у різних валютах.

Судами обох інстанцій встановлено, що у даній справі зобов`язання сторін за договором кредитної лінії та договором банківського рахунку підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США, у зв`язку з чим вони дійшли правомірного висновку про те, що такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які не є рівнозначними.

Аналогічну правову позицію висловлено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах у справах № 914/260/18, №914/3300/16 та № 910/12968/17.

Крім цього, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

В статті 5 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" унормовано, що суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб`єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Тобто, з аналізу наведених правових норм та з правової природи договору банківського рахунку слідує, що на підставі вказаного правочину у банку виникають обов`язки щодо здійснення певних банківських операцій, як то перерахування грошових коштів саме на виконання вимог клієнта.

Відповідно до п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією № 492 не передбачено.

Вказаний правовий висновок було надано Верховним Судом України у постанові від 06.04.2016 у справі № 910/8058/15-г. Цей висновок також було підтримано Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 826/9406/17 та Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 910/320/18, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від такої правової позиції.

В свою чергу, як встановлено апеляційним судом, станом на 05.02.2015 (дата укладення договору відступлення прав вимоги) жодних платіжних доручень або будь-яких інших розпоряджень щодо коштів на рахунку зі сторони ОСОБА_1 банку не виставлялось, і даної обставини відповідачем не було спростовано належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись імперативними приписами ст. 300 ГПК України, відповідно до яких повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що припинення зобов`язань між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Танк Транс" шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви від 20.02.2015 суперечить вимогам ст. 601 ЦК України та свідчить про недійсність такого одностороннього правочину на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки зобов`язання ТОВ "Танк Транс" перед АТ "Дельта Банк" за кредитним договором не є однорідними, а також про те, що зобов`язання за договором банківського рахунка взагалі не настало, та, як результат - щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Посилання скаржника на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 висловлено позицію, що чинним законодавством не передбачено заборони на відступлення права вимоги вкладником за договором банківського вкладу (депозиту), у тому числі й щодо частини коштів, розміщених на відповідних вкладних (депозитних) рахунках колегією суддів відхиляються, оскільки у справі, що розглядається, правовідносини між сторонами виникли не з договору банківського вкладу (вкладного, депозитного рахунку), а з договору банківського рахунку, і при цьому категорії "поточний рахунок" і "вкладний (депозитний) рахунок" не є тотожними між собою, мають різну правову природу, що впливає і на відмінність правового регулювання відповідних відносин.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" залишити без задоволення.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 04.07.2019 у справі №914/132/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Кушнір І.В.

Міщенко І.С.