РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.11.2019Справа № 910/8819/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., за участю секретаря судового засідання Мамонтової О.О., дослідив матеріали господарської справи

за позовом фізичної особи-підприємця Рагімової Майї Аполлінаріївни

до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

про зобов`язання вчинити дії,

Представники:

від позивача Нікітчина А.О. (ордер на надання правової допомоги)

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Рагімова Майя Аполлінаріївна (далі - ФОП Рагімова М.А.) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити баланс рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ФОП Рагімової М.А., шляхом повернення (зарахування) несанкціоновано списаних 755,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно в період з 16 год. 40 хв. 27.03.2018 до 03 год. 00 хв. 28.03.2018 проведені операції, в результаті яких з рахунку позивача № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», було списано кошти в сумі 755,66 грн. Обґрунтовуючи безпідставність списання позивач посилається на те, що жодних дій на перерахування коштів протягом спірного періоду не вчиняв, доручення на проведення операцій зі списання коштів відповідачу не надавав. Позивач також зазначив, що незважаючи на встановлення відповідачем в результаті службового розслідування факту несанкціонованого списання належних позивачу коштів, відповідач відмовився повертати такі кошти посилаючись на те, що списання відбулось через незабезпечення позивачем схоронності своїх даних, необхідних для здійснення банківських операцій за рахунками. ФОП Рагімова М.А. заперечує факт розголошення інформації, необхідної для проведення банківських операцій за рахунками позивача, і стверджує, що відповідач не забезпечив схоронності належних позивачу грошових коштів.

Суд своєю ухвалою від 09.07.2019 відкрив провадження у справі № 910/88199/19, постановив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву з порушенням строків, встановлених судом. Несвоєчасне подання відзиву відповідач обґрунтовував тим, що отримав ухвалу суду 15.07.2019, а отже, строк, встановлений судом для подання відзиву, є меншим, ніж передбачено законом. У судовому засіданні 01.08.2019 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку для подачі відзиву та прийняття його до розгляду.

Відповідач проти позову заперечив у повному обсязі, зазначивши таке:

- порушень з боку АТ КБ «Приватбанк» під час проведення спірної операції не виявлено;

- у зв`язку з тим, що переказ коштів 27.03.2018 за рахунком ФОП Рагімової М.А. відбувався за наявності коректного входу в систему дистанційного обслуговування та введення достовірних даних позивачем, в АТ КБ «Приватбанк» були відсутні підстави для невиконання своїх зобов`язань із виконання платіжного доручення. Тобто, не існувало жодних факторів, які б дозволили відповідачу виявити несанкціонованість платежу;

- позивач не довів порушення свого права, а саме те, що перерахування коштів зроблено не ним або не за його дорученням;

- відсутній склад правопорушення, тому немає підстав для відшкодування збитків;

- відповідач не мав змоги встановити, що розпорядження про переказ коштів з рахунку позивача від 27.03.2018 було видане неуповноваженими особами у зв`язку з коректним здійсненням переказу з підтвердженням з особистого акаунта позивача. Отже, АТ КБ «Приватбанк» не може нести відповідальність за наслідки виконання доручення, виданого неуповноваженою особою;

- позивачем обраний не належний спосіб захисту.

До суду надійшла відповідь на відзив разом з клопотанням про продовження строків для подання відповіді на відзив, яке мотивоване тим, що зі змістом відзиву позивач ознайомився лише після судового засідання, а докази, покладені в основу заперечень проти доводів відповідача, були отримані позивачем 29.08.2019 за результатами ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0003345. У засіданні 12.09.2019 суд постановив протокольну ухвалу, якою продовжив позивачеві строк для подання відповіді на відзив та прийняв відповідь на відзив до розгляду.

Позивач у відповіді на відзив, зокрема, зазначив таке.

- в силу імперативних приписів ст. 1073 ЦК України, п.37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, в п. 1.8 Інструкції НБУ №492, п. 8 Розділу 6 Положення НБУ № 705, які є спеціальними для спірних правовідносин, винуватість відповідача як банку презюмується. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15;

- відповідач жодних дій для встановлення обставин здійснення незаконної операції не вчинив;

- посилання відповідача на те, що саме дії (бездіяльність) позивача сприяли отриманню третіми особами інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції по рахунках позивача, спростовується інформацією про вхідні і вихідні дзвінки, здійснені з номеру , наданою ПАТ «ВФ Україна» на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 25.06.2018 у справі № 755/6919/18 про тимчасовий доступ до речей та документів.

- із наданої ПАТ «ВФ Україна» інформації вбачається, що 27.03.2018 у діапазоні часу з 00:00 год. по 15:40 год. телефонний номер використовувався у місті Києві за місцем знаходження позивача. Починаючи з 15:53 год. 27.03.2018 використання фінансового номеру здійснювалось мобільним пристроєм, який знаходиться у м. Жовті Води, Дніпропетровської обл. Після несанкціонованої зміни мобільного пристрою всі подальші вхідні та вихідні дзвінки, в тому числі на номер 3700, як і смс-повідомлення від банку, за вказаним номером отримувались невстановленими особами у м. Жовті Води Дніпропетровської області, а не позивачем, і, як наслідок, спірні операції були ініційовані не позивачем, як безпідставно посилається відповідач.

- аргументи відповідача про те, що позивач не довів вини банку у порушенні умов і правил надання банківських послуг спростовуються положеннями ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг (аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові № 592/2386/16-ц від 12.02.2019);

- за таких обставин невчинення позивачем дій щодо втрати платіжних карток, повідомлення третім особам пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, як ненадання жодного розпорядження на списання коштів (проведення спірних транзакцій), свідчить про безпідставний переказ грошей банком і, як наслідок, породжує для нього обов`язок з повернення (зарахування) всіх списаних коштів за несанкціонованими операціями на відповідний рахунок клієнта. Аналогічна правова позиція викладена у: рішенні Господарського суду міста Києва від 14.03.2019 у справі № 910/14121/18, рішенні Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 у справі № 910/15379/18, постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 у справі № 910/14120/18, постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 у справі № 903/209/19, постанові Верховного Суду від 01.02.2019 у справі № 758/7328/14-ц, постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 592/2386/16-ц, постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц.

- положення п. 8 Розділу 6 Положення НБУ № 705 передбачають обов`язок банку у разі помилкового або безпідставного переказу грошей з рахунку клієнта негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції.

Позивач подав суду клопотання про поновлення строку для подачі додаткових доказів та долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Клопотання обґрунтоване тим, що копія вказаної інформації була отримана позивачем лише 29.08.2019 за результатами ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0003345. У засіданні 12.09.2019 суд приєднав документи (а саме: копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.07.2018 з додатком (опис речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді); фотокопію диску, на який записано інформацію про вхідні та вихідні дзвінки, здійснені з номера ); копію ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2018 у справі № 755/6919/18) до матеріалів справи, про що постановив протокольну ухвалу.

У засіданні 19.09.2019 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Суд задовольнив клопотання і приєднав додаткові докази до матеріалів справи, постановивши відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 30.09.2019 позивач подав до суду клопотання про поновлення строку для подання додаткових доказів та додаткові пояснення. Суд долучив додаткові докази (а саме: витяг з Умов та правил надання банківських послуг) до матеріалів справи. Суд також долучив до справи витяги з Умов та правил надання банківських послуг, подані відповідачем.

Ухвалою суду від 03.10.2019 було витребувано в АТ КБ «Приватбанк» дані про спосіб верифікації користувача при здійсненні таких операцій у системі Приват24 за рахунком № НОМЕР_1:

- 27.03.2018, номер документа 67;

- 27.03.2018, номер документа 68;

- 27.03.2018, номер документа 66;

- 27.03.2018, номер документа 69;

- 27.03.2018, номер документа 71;

- 27.03.2018, номер документа 70;

- 27.03.2018, номер документа 73;

- 27.03.2018, номер документа 74.

До суду надійшло клопотання відповідача, в якому останній зазначив таке:

- позивачем визнається, що саме за допомогою його фінансового номера телефону були здійснені платіжні операції 27.03.2018;

- після верифікації клієнта ФОП Рагімової М.А., ініціювання проведення платіжних операцій за її рахунками, усі платежі виконані відповідачем автоматично (без участі людини), що виключає причетність АТ КБ «Приватбанк» до вказаних списань;

- відповідно до п. 1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і договором процедур банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами;

- порушення в діях відповідача при проведенні спірних операцій відсутні та позивачем не доведені;

- оскільки відповідач не мав змоги встановити факт видачі розпоряджень про переказ коштів від 27.03.2018 з рахунку позивача неуповноваженими особами за наявності коректного здійснення верифікації клієнта, АТ КБ «Приватбанк» не може нести відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженою особою.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив:

30.05.2008 між ФОП Рагімовою М.А. (клієнт) та закритим акціонерним товариством «ПриватБанк» (попереднє найменування відповідача) (банк) укладено договір № К322SS банківського рахунка (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України (далі - НБУ) та умов Договору.

За Договором банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачу було відкрито рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 .

За період з 16 год. 40 хв. 27.03.2018 до 03 год. 00 хв. 28.03.2018 за поточним рахунком позивача НОМЕР_4 було здійснено низку банківських операцій (а саме, платежі через IVR на загальну суму 25 350 грн. (зараховано на рахунок), поповнення карток на загальну суму 26 099 грн. (списано з рахунку), 6,66 грн. - загальна сума комісії за поповнення карток для витрат та нецільові платежі), в результаті яких з указаного рахунку було списано 755,66 грн.

29.03.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою № 29/03 з вимогою повернути всі грошові кошти, що несанкціоновано списані з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , провести службове розслідування за фактом несанкціонованого списання коштів. Аналогічні заяви були надіслані відповідачу 20.04.2018 (вих. № 20/04/2) та 23.04.2018 (вих. № 23/04).

02.04.2018 позивач звернувся до Управління захисту економіки м. Києва Департаменту захисту економіки Національної поліції України із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме: незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 , які знаходились на поточних рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк», шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що містить ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. 05.04.2018 відомості про вказані обставини були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003345.

Листами від 21.05.2018 (№20.1.0.0.0/7-180426/791 та № 20.1.0.0.0/7-180424/2192) відповідач повідомив позивача, що банком було ініційовано проведення службового розслідування, в ході якого здійснювався детальний аналіз всієї викладеної в зверненнях інформації. В результаті проведення розслідування встановлено, що факт несанкціонованого зняття коштів з рахунку підтверджено. Однак аналіз обставин, які сприяли використанню коштів третіми особами показав, що клієнтом були порушені умови і правила надання банківських послуг, а саме: використання системи дистанційного банківського обслуговування Приват24 та правил дистанційного управління рахунком. У зв`язку з цим відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача щодо повернення суми несанкціонованого зняття.

Сторони визнають, що в період з 16 год. 40 хв. 27.03.2018 до 03 год. 00 хв. 28.03.2018 невстановлені особи за допомогою номеру мобільного телефона 066-781-64-18, який належить ОСОБА_1 та прив`язаний до Інтернет банкінгу «Приват 24», здійснили ряд транзакцій, внаслідок яких з рахунку позивача № НОМЕР_1 було списано 755,66 грн. Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 75 ГПК України, такі обставини не підлягають доказуванню.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч. 1 ст. 1071 ЦК України).

Статтею 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта. Згідно з ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Згідно з п. 8 Розділу VI Положення НБУ № 750 емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Зазначені вище норми законодавства встановлюють обов`язок зарахувати грошові кошти на рахунок клієнта/ переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів/ відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням відповідної операції у разі безпідставного списання грошових коштів з рахунку клієнта/ ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу/ здійснення помилкового або неналежного переказу.

Водночас, відповідно до п. 11.1 інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженій постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Інструкція), оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування. Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг», «миттєва безконтактна оплата» та інших систем дистанційного обслуговування.

Згідно з п. 1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Умови та правила) банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і договором процедур банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами.

Пунктом 3.1.7.3.5 Умов та правил передбачено, що Приватбанк визначає такий режим функціонування карт/рахунків клієнтів Приват24 для бізнесу і режим здійснення операцій:

- обслуговування карток/рахунків клієнтів здійснюється з використанням мережі Інтернет;

- обслуговування користувача здійснюється після його верифікації.

Засобами верифікації є, зокрема, логін, пароль для входу в систему, одноразовий пароль ОТР - цифровий одноразовий пароль, який доставляється за коштами «сервісу коротких повідомлень» (SMS), на мобільний телефон користувача, номер якого був використаний під час реєстрації в системі і є фінансовим. Всі операції здійснюються за допомогою дистанційних розпоряджень. Дистанційне розпорядження - розпорядження банку здійснити певну операцію, яке передається уповноваженим/довіреною особою клієнта через систему Інтернет, без відвідування банку. Передача дистанційного розпорядження та реєстрація його банком здійснюється за обумовленим каналом доступу в автоматичному режимі. Дистанційне розпорядження вважається переданим клієнтом і прийнятим банком до виконання, якщо уповноважена/довірена особа клієнта: для доступу в систему ввело правильні логін і пароль (динамічний пароль ОТР); засоби верифікації; ввело всі параметри, які запитує система; підтвердило дистанційне розпорядження правильним введенням динамічного пароля або накладенням електронного цифрового підпису. Якщо уповноважена/довірена особа клієнта не підтвердила дистанційне розпорядження, то банк не виконує операцію, про що інформує клієнта.

Тобто, після верифікації клієнта всі операції здійснюються в автоматичному режимі.

Позивач визнає, що спірні операції здійснювалися з використанням фінансового номеру телефону.

Враховуючи зазначене, банк не мав можливості встановити факт видачі розпоряджень про здійснення спірних операцій за рахунком позивача № НОМЕР_1 неуповноваженими особами, тому АТ КБ «Приватбанк» не може нести відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженою особою.

Вказане свідчить про відсутність підстав для застосування правових наслідків, визначених ст. 1073 ЦК України, оскільки, за умови належної верифікації клієнта, списання коштів не носило безпідставний характер.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити фізичній особі - підприємцю Рагімовій Майї Аполлінаріївні в позові до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Судові витрати покласти на фізичну особу - підприємця Рагімову Майю Аполлінаріївну.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27.12.2019.

Суддя С. А. Ковтун