ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/10083/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.10.2019 (повний текст складено 10.10.2019)

у справі №910/10083/19 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної

діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 3 928 828,32 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі - позивач, АТ "Полтаваобленерго") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - відповідач, ДПЗД "Укрінтеренерго") про стягнення 3 928 828,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до якого він приєднався 19.12.2018, і заборгованість за яким виникла за лютий 2019 року в сумі 2 737 727,88 грн., за березень 2019 року - в сумі 1 191 100,44 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/10083/19 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 3 928 828,32 грн. основного боргу та 58 932,42 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що факт надання позивачем відповідачу у лютому та березні 2019 року послуг розподілу електричної енергії а також факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 928 828,32 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії - визнано обгрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідач (Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго") звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/10083/19 з врахуванням оплати рахунку №90864539 від 28.02.2019 за розподіл електричної енергії у лютому місяці в сумі 2 737 727,88 грн., а саме: задовольнити вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за розподіл електричної енергії в сумі 1 191 100,44 грн. Також, просив судові витрати по справі стягнути відповідно до задоволених позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в частині стягнення 2 737 727,88 грн. ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині стягнення 2 737 727,88 грн. основного боргу не було враховано те, що у вказаній частині борг відповідачем було погашено, що підтверджується платіжним дорученням № 142114592 від 30.07.2019. Таким чином, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, борг відповідача перед позивачем складав 1 191 100,44 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2019 апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/10083/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/10083/19 та призначено до розгляду на 19.12.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, здійснити подальший розгляд справи у визначеному складі колегії суддів неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 справу № 910/10083/19 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судовому засіданні 19.12.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 в справі №910/10083/19 - змінити з врахуванням оплати рахунку №90864539 від 28.02.2019 за розподіл електричної енергії у лютому місяці в сумі 2 737 727,88 грн., а саме: задовольнити вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за розподіл електричної енергії в сумі 1 191 100,44 грн.

Позивач в судове засідання 19.12.2019 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження (рекомендоване повідомлення 156). Через канцелярію суду відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань - не подавав.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, з метою дотримання строків розгляду спору на рішення суду першої інстанції, дійшов висновку, що неявка представників позивача в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (далі - Оператор системи) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі -Постачальник) укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам Постачальника як послуги Оператора системи. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Постачальника до умов цього Договору.

Згідно п. 2.1.15 Розділу 2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі- ПРРЕЕ), датою початку дії договору є наступний робочий день від дня отримання Оператором системи розподілу заяви-приєднання.

АТ "Полтаваобленерго" отримало заяву-приєднання до договору від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" 19.12.2018.

Умови договору є однаковими для всіх електропостачальників та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, на підставі договору Оператор системи забезпечує недискримінаційний доступ Постачальника до мереж Оператора системи з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи.

За змістом п. 2.2. договору, постачальник здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього договору та інші послуги Оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п. 3.2 договору, Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл (передачу) забезпечує Постачальник.

Розділом 3 договору передбачено, що розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць; при цьому, оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється Постачальником плановими авансовими платежами.

Пунктом 4.2 договору встановлені обов`язки Постачальника, а саме: виконувати умови цього договору; здійснювати оплату послуг з розподілу (передачу) електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач зазначає, що у лютому та березні 2019 надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 3 928 828,32 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2019 на суму 2 737 727,88 грн. та від 31.03.2019 на суму 1 191 100,44 грн., які двосторонньо підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, а також посвідчені печатками обох сторні.

Оскільки відповідач наданих позивачем послуг не оплатив, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 3 928 828,32 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії у лютому та березні 2019 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами частин 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Матеріалами справи підтверджується, а також не заперечувалось учасниками спору, що 19.12.2018 відповідачем була підписана заява-приєднання до договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.

Отже, надання послуг з розподілу електричної енергії здійснюється виключно на підставі договору, а тому укладення спірного правочину між сторонами було обов`язковою умовою надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до пп. 5 п. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання.

Відповідно до п. 1.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, Оператор системи забезпечує на своїй території діяльності недискримінаційний доступ до електричних мереж електропостачальнику, який має намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи. Оператор системи розподілу укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, який розробляється оператором системи на підставі додатка 4 до цих Правил та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

За своєю правовою природою договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є договором про надання послуг та регулюється приписами Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у лютому та березні 2019 року позивачем надано відповідачу послуги з розподілу електричної енергії на загальну суму 3 928 828,32 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2019 на суму 2 737 727,88 грн. та від 31.03.2019 на суму 1 191 100,44 грн.

Зазначені акти зі сторони відповідача підписані без зауважень та заперечень та скріплені печаткою відповідача, у зв`язку з чим визнаються належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України надання відповідного обсягу послуг на вказані у них суми.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Суд першої інстанції з посиланням на приписи ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України вказував, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу 39 28 828,32 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії. А оскільки, факт надання позивачем у лютому та березні 2019 відповідачу послуг розподілу електричної енергії, а також факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 3 928 828,32 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії.

В свою чергу, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення в частині стягнення 2 737 727,88 грн. основного боргу не було враховано те, що у вказаній частині борг відповідачем було погашено, що підтверджується платіжним дорученням № 142114592 від 30.07.2019. Таким чином, станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення, борг відповідача перед позивачем складав 1 191 100,44 грн.

Суд апеляційної інстанції дослідивши доводи скаржника, дійшов наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, з відповідним позовом про стягнення 3 928 828,32 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії позивач звернувся 25.07.2019, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті, в якому позов направлено до суду першої інстанції, що узгоджується приписами ч. 7 ст.116, ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та ст. 255 Цивільного кодексу України.

Скаржником на стадії апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою, було подано копію платіжного доручення № 142114592 від 30.07.2019 на суму 2 737 727,88 грн., згідно якого відповідачем було проведено на користь позивача розрахунок за розподіл електроенергії у лютому 2019 року.

Суд апеляційної інстанції, керуючись правами, наданими ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 2 Господарського процесуального кодексу України та ст. 124, 129 Конституції України, вирішив прийняти до розгляду на стадії апеляційного провадження новий доказ - платіжне доручення № 142114592 від 30.07.2019 на суму 2 737 727,88 грн., оскільки він має значення для встановлення стану розрахунків між учасниками спору.

Проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неподання жодною стороною спору суду першої інстанції до моменту ухвалення відповідного рішення (01.10.2019) вказаного платіжного доручення або відомостей про часткову сплату боргу, а відтак, і зміна стану розрахунку між сторонами, не може бути згідно з ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування за наведених скаржником підстав правильного рішення суду першої інстанції. При цьому, подання суду першої інстанції відповідних відомостей покладено процесуальним законом на сторін спору, що узгоджується з приписами ст. 14, ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що наявність сплати згідно платіжного доручення № 142114592 від 30.07.2019 частини боргу у сумі 2 737 727,88 грн. має враховуватись під час виконання рішення суду згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а також не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої права, обумовлені ст. ст. 327, ст. 328 Господарського процесуального кодексу України або в межах судового провадження, або в межах виконавчого провадження, як сторони виконавчого провадження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 - відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються судом апеляційної інстанції на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/10083/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 у справі №910/10083/19 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго".

4. Матеріали справи №910/10083/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено: 24.12.2019.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко