ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа№ 910/9231/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" АТ "Укратрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9231/19 (суддя Турчин С.О., повний текст складено - 23.09.2019) за позовом Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" про стягнення 110 238,76 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державне підприємство "Управління відомчої воєнізованої охорони" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про стягнення 110 238,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № від 22.07.2017 в частині повної та своєчасної оплати, наданих позивачем, послуг з охорони.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9231/19 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 88 191,02 грн. основного боргу та 1 536,80 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині оплати послуг на суму у розмірі 88 191,02 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 88 191,02 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати послуг за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на їх оплату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі №910/9231/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" АТ "Укратрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9231/19; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідачем були подані до суду заперечення на вказаний відзив позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Укратрансгаз" (організаційно-правову форму якого змінено на АТ "Укратрансгаз") в особі філії управління магістральних газопроводів "Донбастрансгаз" (далі - замовник) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (далі - виконавець) 22.07.2014 укладено договір № (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги, пов`язані з особистою безпекою (Охорона особливо-важливих об`єктів КС-1 "Луганська", КС "Дар`ївська", Луганського ЛВУМГ УМГ "Донбастрансгаз" ПАТ "Укратрансгаз") силами двох стаціонарних постів охорони на об`єкті замовника, адреси та розташування яких зазначені сторонами у Дислокації (додаток № 1 до договору). Замовник зобов`язується прийняти послуги виконавця у встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги.

Відповідно до п. 1.3 договору, послуги надаються замовнику з 16.08.2014 протягом 12 місяців.

Згідно з п. 2.3 договору, вартість охоронних послуг по договору на місяць розраховується на підставі розрахунка вартості послуг з охорони об`єкту (додаток № 2 до договору) та складає 44 095,51 грн.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що до 5 числа кожного місяця виконавець складає і надсилає замовнику для підписання акт про надання послуг за попередній місяць та рахунок на оплату послуг по договору, замовник протягом 5 календарних днів підписує ці акти та повертає один примірник виконавцю.

Оплата за послуги виконавця здійснюється замовником щомісячно згідно рахунку протягом 120 календарних днів після підписання акту про надання послуг у попередньому місяці, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок виконавця (п. 2.5 договору).

Позивач, в обґрунтування позовних вимог, зазначив, що на виконання умов договору за період з березня 2015 по травень 2015 надав відповідачу послуги з охорони на загальну суму 110 238,76 грн., на підтвердження чого надав копії актів приймання-передачі послуг з охорони: № 1-96 від 31.03.2015 на суму 44 095,51 грн., № 1-141 від 30.04.2015 на суму 44095,51 грн., № 1-171 від 15.05.2015 на суму 22047,74 грн.

Також, за доводами позивача, відповідач за отримані послуги не розрахувався.

Місцевий господарський суд, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позивачем не було надано оригіналу акту приймання-передачі послуг з охорони № 1-171 від 15.05.2015 на суму 22047,74 грн., надання послуг на вказану суму є недоведеним.

Колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 22047,74 грн. рішення суду першої інстанції жодною із сторін не оскаржується, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оплата за послуги виконавця здійснюється замовником щомісячно згідно рахунку протягом 120 календарних днів після підписання акту про надання послуг у попередньому місяці, шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок виконавця (п. 2.5 договору).

Акт приймання-передачі послуг з охорони № 1-96 від 31.03.2015 на суму 44 095,51 грн. було підписано сторонами - 31.03.2015 та Акт № 1-141 від 30.04.2015 на суму 44095,51 грн. - 30.04.2015.

Отже, відповідач свій обов`язок з оплати наданих послуг за актом приймання-передачі послуг з охорони № 1-96 від 31.03.2015 мав виконати до 29.07.2015, а за актом приймання-передачі послуг з охорони № 1-141 від 30.04.2015 - до 28.08.2015.

Як вже вказувалося, послуги надані позивачем у загальній сумі 88 191,02 грн. у строки, встановлені договором, відповідачем оплачені не були.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманих послуг настав.

Доводи апелянта про ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати послуг за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на їх оплату, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Крім цього, ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №910/32579/15.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то колегія суддів погоджується із наведеними в оскаржуваному рішенні висновками місцевого господарського суду щодо відсутності обставин його пропуску позивачем, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане (п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи те, що свій обов`язок з оплати наданих послуг за актом приймання-передачі послуг з охорони № 1-96 від 31.03.2015 відповідач мав виконати до 29.07.2015, а за актом приймання-передачі послуг з охорони № 1-141 від 30.04.2015 - до 28.08.2015, перебіг позовної давності розпочався з 30.07.2015 та 29.08.2015 відповідно.

Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно із ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

В межах трирічного строку позовної давності, відповідачем 21.11.2017 направлено позивачу лист вих. № 2101ВИХ-17-1066 від 21.11.2017, у якому відповідач зазначив, що за даними бухгалтерського обліку по договору № рахується дебіторська заборгованість у сумі 110 238,76 грн.

До вказано листа додано Акт звірки розрахунків за договором № від 22.07.2014 за період з 01.07.2014 по 01.10.2017, відповідно до якого заборгованість відповідача становить 110 238,76 грн., в тому числі за актами № 1-096 від 31.03.2015 на суму 44095,51 грн. та № 1-141 від 30.04.2015 на суму 44095,51 грн.

Відповідач не заперечив, що Акт звірки взаєморозрахунків підписаний уповноваженою особою.

Більше того, як вбачається з Протоколу № 05/09-2018 засідання комісії філії УМГ "Харківтрансгаз" АТ "Укратрансгаз" з питань списання безнадійної дебіторської заборгованості та простроченої кредиторської заборгованості від 28.09.2018, кредиторська заборгованість на дату складання протоколу складала 110 238,76 грн.

Отже, направлення відповідачем позивачу вказаного листа, до якого було додано Акт звірки розрахунків за договором № від 22.07.2014 у розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, є дією яка свідчить про визнання відповідачем боргу.

Таким чином, перебіг позовної давності переривався відповідно 21.11.2017.

З огляду на положення ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності для захисту позивачем своїх порушених прав розпочався заново з 21.11.2017 та спливає 21.11.2020.

Як вбачається з опису вкладення у цінний лист на ім`я Господарського суду міста Києва та відбитку поштового штемпеля на конверті, позивач звернувся з даним позовом до суду 11.07.2019, а відтак, в межах строку позовної давності.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача 88 191,02 грн. заборгованості.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" АТ "Укратрансгаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9231/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 23.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко