ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Справа №921/13/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів Т.Б. Бонк,

О.В. Зварич,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників учасників справи:

позивача адвоката Горобця Д.Г. (довіреність б/н від 30.11.2018, свідоцтво № 0000020 від 23.01.2015),

відповідача: не з`явився (належно повідомлений);

третьої особи не з`явився (належно повідомлений);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті від 09.07.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2019, повний текст рішення складено 18.06.2019,

у справі № 921/13/19 (суддя Гирила І.М.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Т-ПС, м. Тернопіль

про стягнення 116 172, 33 грн заборгованості

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Т-ПС, м. Тернопіль

до: Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державного підприємства Національні інформаційні системи, м. Київ

про: визнання зобов`язання припиненим та скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТОВ «Т-ПС» про стягнення 116 172,33грн заборгованості за кредитним договором №50009991 від 14.08.2013, у т.ч.: 87 714,00грн заборгованості з повернення тіла кредиту, 9 585,07грн заборгованості по процентах за користування кредитом, нарахованих за період з березня по грудень 2018 року, 16 624,12грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 1 147,99грн пені, 344,24грн 3% річних, 756,91грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.08.2013 сторони уклали кредитний договір №50009991, за умовами якого відповідачу надається кредит в сумі 12 067,50дол. США, що станом на дату укладення договору становило 98 060,51грн, для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см, рік випуску 2013 (далі -автомобіль), та додатковий кредит в сумі 4 481,05дол. США, що станом на дату укладення договору становило 36 413,00грн. Процентна ставка встановлена у розмірі 9,9%. Додатковий кредит надавався шляхом сплати позивачем за відповідача страхових внесків за договором добровільного страхування автомобіля №28-0199-РМ2-13-00555 від 14.08.2013, строк дії якого до 25.08.2018. За умовами п.1.4.3 договору платежі підлягають сплаті відповідно до графіку погашення кредиту. З метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором сторони уклали договір застави №50009991 від 29.08.2013, предметом застави за яким є автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см, рік випуску 2013, д.н. НОМЕР_2 .

Позивач вказує, що у зв`язку з порушенням відповідачем строків сплати платежів він надіслав відповідачу 16.06.2016 на підставі п.3.2 договору вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості. 23.11.2016 сторони уклали додаткову угоду, якою врегулювали питання погашення заборгованості відповідачем та уклали новий графік погашення платежів за договором, у зв`язку з чим позивач відкликав вимогу від 16.06.2016.

Однак відповідач не дотримувався нового графіка погашення платежів, у зв`язку з чим йому була надіслана вимога від 16.02.2017 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості. Згідно з вимогою до сплати підлягала сума 141 867,68грн, у т.ч.: 114 958,55грн (еквівалент на дату вимоги 4262,46дол.США) - дострокове повернення кредиту, 19 884,22грн - несплачені чергові платежі( прострочені сума основного боргу та відсотки) та 1704,90грн - штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 договору.

Позивач вказує, що цією вимогою він попередив відповідача про припинення надання додаткового кредиту на страхування автомобіля та необхідність відповідачу самостійно здійснювати страхові платежі,а при несплаті відповідачем страхових платежів позивач самостійно застрахує автомобіль відповідно до умов пунктів 5.5 та 5.6 договору. Оскільки відповідач не виконував зобов`язань щодо самостійної сплати страхових платежів позивач щомісячно продовжував сплачувати їх від імені відповідача та сплатив у березні-серпні 2018 року на суму 16 624,12грн, які за умовами п.5.6 кредитного договору відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу, проте не відшкодував.

Зазначає, що після надіслання вимоги від 16.02.2017 відповідач частково сплатив платежі, з урахуванням яких заборгованість по тілу кредиту становить 3105,47 дол. США (по обмінному курсу валют станом на 03.09.2018 становить 87 714,00грн), заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за березень - серпень 2018року 4 061,69грн. Крім того, за користування кредитом в сумі 87 714,00грн за період з вересня по грудень 2018 року позивач заявив до стягнення на підставі ст. 1048 ЦК України 5 523,38грн процентів у розмірі ставки НБУ , а також на підставі ст. 625 ЦК України та п. 8.1 договору заявив до стягнення 756,91грн інфляційних втрат та 344,24грн 3%річних, 1 147,99грн пені, нарахованих за період з 16.03.2018 по 10.12.2018.

У лютому 2019 року відповідач подав зустрічний позов про визнання припиненими кредитного договору №50009991 від 14.08.2013 та договору застави автотранспортного засобу №50009991 від 29.08.2013, скасування державної реєстрації застави рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 16.10.2016 12:25:29 за №17116347 (том 1.а.с. 139-143).

Зустрічний позов обгрунтований, зокрема, тим, що на підставі договору застави №50009991 від 29.08.2013 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу 30.03.2017 вчинив виконавчий напис №694 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок заборгованості перед ТОВ «Порше мобіліті» в сумі 143 887,08грн, який постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі №921/274/17-г/5 визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідач вказував на виконання ним у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим стверджував про припиненням зобов`язань за кредитним договором та про припинення договору застави.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 18.02.2019 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та залучено до участі у справі Державне підприємство "Національні інформаційні системи" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2019 у справі № 921/13/19 первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 29 993, 78 грн заборгованості з повернення тіла кредиту та 454, 92 грн судового збору. У задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст. 4 ст. 75 ГПК України, ст. 11, 16, 204, 526, 599, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.20, 193, 345 ГК України, постановами Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 23.01.2019 у справі №522/14890/16-ц.

При частковому задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що сторони уклали додаткову угоду від 23.11.2016 до кредитного договору та оновлений графік платежів, які відповідач підписав 28.11.2016. Вказаним графіком платежів сторони визначили розмір зобов`язань відповідача в сумі 5 963,80дол. США, які позичальник повинен сплачувати в період з 15.12.2016 по 15.08.2018. Крім того, відобразили суми платежів по процентах за користування кредитом, які нараховані за період з липня по листопад 2016 року ( 246, 00 дол. США, що еквівалентно 6 605,10грн), які відповідач зобов`язався сплатити протягом двох робочих днів з дати укладення додаткової угоди. Суд встановив, що 29.11.2016 відповідач сплатив 8 169,87грн на погашення відсотків, нарахованих за період з липня по листопад 2016 року. Відтак суд дійшов висновку, що зобов`язання по сплаті відсотків за період з липня по листопад 2016 року виконані, переплата становить 1564,77грн.

30.01.2017 відповідач сплатив позивачу 35 526,75грн на виконання оновленого графіку для погашення платежу, строк сплати якого 15.12.2016, тобто виконав зобов`язання за грудень 2016року.

Суд встановив з 31.01.2017 по 16.02.2017 відповідач не сплачував платежів, у зв`язку з чим позивач скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом на пред`явлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту. Рішенням суду у справі № 921/274/17-г/5 встановлено, що вимогу від 16.02.2017 позивач надіслав відповідачу 20.02.2017, а 23.03.2017 вимога повернена позивачу за закінченням терміну зберігання, проте така вимога відповідно до п.9.4 Загальних умов кредитування вважається отриманою на 3-й робочий день, тобто 23.02.2017. З урахуванням п.3.3 Загальних умов кредитування суд дійшов висновку, що кінцевим терміном повернення кредиту було 28.02.2017, і з 01.03.2017 кредитний договір припинив свою дію.

З огляду на ці обставини та правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.03.2018 у справі № 444/9519/12, суд вказав про неможливість нарахування з 01.03.2017 процентів за користування кредитом та про безпідставність їх нарахування за період з березня 2017року по серпень 2018 року і зарахування позивачем здійснених відповідачем в подальшому оплат на погашення цих нарахувань. Суд також дійшов висновку про безпідставність нарахування на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України процентів в сумі 5 523,38грн за період з 01.09.2018 по 31.12.2018, оскільки дана норма може бути застосована до відносин у межах погодженого строку кредитування.

Встановивши, що відповідач не сплатив чергових платежів за січень і лютий 2017року на суму 17848,92грн, що у своїй вимозі позивач визначив розмір неповернутого кредиту в сумі 4262, 46дол.США, що складає 114 958,55грн, враховуючи сплату відповідачем в період з березня 2017 року по лютий 2018 року на рахунок позивача коштів в сумі 101 248,92грн та переплату платежів 29.11.2016 на суму 1 564,77грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з повернення тіла кредиту в сумі 29 993,78грн та безпідставність вимог частині стягнення 57 720,22грн заборгованості по тілу кредиту та 9585,07грн заборгованості по процентах, нарахованих за період з березня по грудень 2018 року. Суд вказав про неможливість перевірити правильність та підставність даних про нарахування штрафу та пені, які відображені у зведеній обліковій виписці щодо відповідача, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

Суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача в частині стягнення 16 624,12грн компенсації з страхових платежів за період з березня по серпень 2018 року та відмовив у їх задоволенні, вказавши, що обов`язок позичальника по сплаті страхових платежів безпосередньо пов`язаний з строком дії кредитного договору, який припинив свою дію з 01.03.2017.

В частині вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, суд відмовив, оскільки вони нараховані на заборгованість по процентах за користування кредитом за період з березня по грудень 2018року та на заборгованість по страхових платежах, сплачених позивачем за період з березня по серпень 2018року, які визнані судом безпідставними.

Суд відхилив доводи відповідача про повне виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором з посиланням на висновок експертного дослідження від 22.09.2017, зазначивши, що такий висновок складений на замовлення відповідача на підставі наданих ним документів, в той же час, за результатами призначеного в межах справи №921/274/17-г/5 експертного дослідження та згідно з висновком експерта від 27.04.2018 констатовано неможливість встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором у зв`язку з ненаданням кредитором всіх документів.

У задоволенні зустрічного позову відповідача про визнання зобов`язання припиненим та скасування державної реєстрації обтяження суд відмовив з огляду на неналежний спосіб захисту права, обраний відповідачем.

Позивач (ТОВ «Порше Мобіліті») не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог за первісним позовом про стягнення 57 720, 22 грн заборгованості з повернення тіла кредиту, 16 624, 12 грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 932, 57 грн пені, 279, 68 грн 3% річних та 614, 88 грн інфляційних втрат, оскаржив його в апеляційному порядку, просить в цій частині скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Скаржник вважає, що суд не врахував встановлену договором черговість погашення заборгованості та неправомірно визначив всі сплачені позичальником кошти у період з березня 2017 року по лютий 2018 року як погашення боргу по тілу кредиту. Вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про припинення дії кредитного договору після направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту та зазначає, що звернення позивача з вимогою про дострокове повернення суми кредиту не припиняє дію кредитного договору, а лише змінює строк виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості по тілу кредиту та прострочених процентів. Скаржник посилається на умови кредитного договору, зокрема, ст. 5.5 та ст. 5.6, умови договору страхування та зазначає, що термін припинення обов`язку із страхування заставного майна встановлений до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконані, а обов`язок сплати страхових платежів був покладений на позивача, то відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені ним у березні-серпні 2018 року страхові платежі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції,просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Бойко С.М., Бонк Т.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Порше Мобіліті від 09.07.2019 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2019 у справі № 921/13/19 та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.09.2019.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні члена колегії судді Бойко С.М. автоматизованим розподілом (протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.09.2019) до складу колегії замість судді Бойко С.М. введено суддю Дубник О.П.

Ухвалою суду від 10.09.2019 розгляд справи відкладено на 15.10.2019.

Ухвалою від 15.10.2019 розгляд справи відкладено на 05.11.2019.

У зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії суддів судді Дубник О.П. автоматизованим розподілом (протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.09.2019) до складу колегії замість судді Дубник О.П. введено суддю Зварич О.В.

Ухвалою від 05.11.2019 розгляд справи відкладено на 26.11.2019.

Ухвалою від 26.11.2019 розгляд справи відкладено на 17.12.2019.

У судовому засіданні 17.12.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Слід зазначити, що в попередніх судових засіданнях апеляційного суду представники відповідача надали свої пояснення по суті спору.

За приписами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

14.08.2013 ТОВ "Порше Мобіліті" (компанія) та ТОВ "Т-ПС" (позичальник) уклали кредитний договір №50009991(том 1.а.с. 19) , відповідно до умов якого компанія взяла на себе зобов`язання надати позичальнику кредит в сумі 98 060,51 грн, що еквівалентно 12 067,50 дол. США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см, рік випуску 2013 (далі -автомобіль) та додатковий кредит в сумі 36 413 грн, що еквівалентно 4 481,05 дол. США, з цільовим призначенням додаткового кредиту - оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору (ПАТ Страхова компанія «Українська страхова група»), зі змінною процентною ставкою 9,90 % (відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування)

Усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування.

Відповідно до даного кредитного договору договір між сторонами складають цей кредитний договір, Загальні умови кредитування, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

До вказаного кредитного договору сторони уклали додаткову угоду, якою передбачено, що кредит надається за умови повернення кредиту позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту. Сторонами підписаний Графік погашення кредиту (додаток до кредитного договору), в якому визначені щомісячні суми платежів на погашення кредиту, додаткового кредиту, процентів за користуванням кредитом та додатковим кредитом, строк їх сплати - 15 числа кожного місяця в період з 15.09.2013 по 15.08.2018 ( том 1,а.с. 22-24).

Сторонами також підписані Загальні умови кредитування як додаток до кредитного договору ( далі Загальні умови) ( т.1. а.с. 25-32) .

Загальними умовами передбачено, зокрема:

- виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави( ст.1.6);

- дострокове повернення кредиту та додаткового кредиту на вимогу компанії у випадку, зокрема, порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць( ст. 3.2);

- позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит, штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, на протязі 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання позичальником (для фізичних осіб підприємців та юридичних осіб) повідомлення про таку вимогу; якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (ст. 3.3);

- позичальник зобов`язується, зокрема, забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, до повного виконання зобов`язань за кредитним договором( ст.5.5);

- якщо позичальник в порушення умов ст.5.5 цього кредитного договору не укладе договору страхування або з будь-яких причин укладений договір не буде чинним, компанія на власний вибір вправі укласти від свого імені або від імені позичальника договір страхування і здійснити страхові платежі на користь страхової компанії; позичальник дає згоду і доручає компанії укласти від імені і за рахунок позичальника договір страхування і здійснити оплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування; позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у зв`язку з сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1-1.7.6 цього кредитного договору( ст.5.6);

- у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно ( ст.8.1);

-будь-які повідомлення та вимоги, передбачені Загальними умовами кредитування, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану у кредитному договорі (або іншу адресу, про яку сторона повідомить у письмовій формі) відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим стороною на 3-й (третій) робочий день з дня відправлення( ст. 9.4);

- позичальник доручає компанії перераховувати страхові премії на користь страхової компанії рівними місячними платежами (ст. 10.5).

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ НОМЕР_3 (том 1, а.с. 51), відповідач придбав за кредитні кошти автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см, рік випуску 2013, д.н. НОМЕР_2 .

14.08.2013 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик)та ТОВ «Т-ПС» (страхувальник) уклали договір № 28-0199-РМ2-13-00555 добровільного страхування автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см, рік випуску 2013, яким встановлено, що вигодонабувачем є ТОВ «Порше Мобіліті», вигодонабувач сплачує страховій компанії в рамках кредитування страхувальника страхові платежі в сумі 16090,00грн в рік на період страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018. Щомісячний платіж визначається як 1/12 відповідної страхової премії і сплачується до 10 го числа наступного місяця. Строк дії договору страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018(том 1,а.с. 44-50).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №50009991 від 14.08.2013 сторони уклали договір застави транспортного засобу №50009991 від 29.08.2013, за яким відповідач як заставодавець передав позивачу у заставу автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, номер кузова № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. См, рік випуску 2013, д.н. НОМЕР_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В., зареєстрований в реєстрі за №786(том 1.а.с. 37).

За умовами п.2.3.7 договору застави заставодавець за власні кошти здійснює страхування предмету застави в авторизованій заставодержатилем страховій компанії на користь заставодержателя на наступних умовах: термін страхування- не менше одного року з дня укладення цього договору з переукладенням/продовженням терміну страхування на кожний наступний рік; застраховані ризики пошкодження, втрата та знищення майна; страхова сума- повна вартість майна з виплатою страхового відшкодування заставодержателю (вигодонабувач за страхуванням). Здійснювати щорічне страхування предмета застави на вказаних умовах до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

У випадку, якщо заставодавець не сплатить страховій компанії страхові платежі у строки, обумовлені договором (договорами) страхування, які будуть укладені згідно з п.2.3.7 цього договору, заставодавець дає згоду та доручає заставодержателю здійснити від імені і за рахунок заставодавця сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії. Заставодавець компенсує заставодержателю витрати, понесені останнім у зв`язку з виконанням даного доручення в порядку, передбаченому кредитним договором.

У зв`язку із порушенням позичальником визначених графіком строків внесення платежів позивач звернувся до відповідача з вимогою (повідомленням) №5000991 від 16.06.2016 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором в сумі 181 010,39 грн (том 1,а.с. 56-57).

В подальшому сторони уклали додаткову угоду від 23.11.2016 до кредитного договору №50009991 від 14.08.2013, в якій вказано про укладення сторонами нового Графіка погашення кредиту та встановлено, зокрема, що проценти за користування неповернутою сумою кредиту підлягають нарахуванню протягом всього періоду прострочення сплати платежів, які позичальник зобов`язується сплатити протягом 2-х робочих днів з дати укладення цієї додаткової угоди(том 1.а.с. 54-55).

Новим Графіком погашення кредиту визначено розмір зобов`язань відповідача станом на 15.11.2016 - 5 963,80 дол. США (залишок непогашеного кредиту та несплачених процентів) та встановлено строки та суми платежів (по кредиту, процентах за користування кредитом, додатковому кредиту та процентах за користування додатковим кредитом), які позичальник повинен сплачувати не пізніше 15 числа кожного місяця в період з 15.12.2016 по 15.08.2018.

Зокрема, загальна сума нарахованих процентів за користування кредитом за період з липня по листопад 2016 року становить еквівалент 246 дол. США (49,20*5), яку за умовами додаткової угоди позичальник зобов`язаний сплатити протягом 2-х робочих днів з дати укладення додаткової угоди; 15.12.2016 встановлений строк сплати суми, еквівалентної 1 389,99 дол. США, 15.01.2017 та в подальшому 15 числа кожного місяця сплачує по 331,09 дол. США, останній платіж 15.08.2018 - 331,18 дол. США.

Відповідач підписав додаткову угоду та оновлений Графік погашення кредиту 28.11.2016.

Платіжними дорученнями №1276 та №1277 від 29.11.2016 відповідач сплатив позивачу кошти в сумі 2 291,48 грн та в сумі 5 878,39 грн (том 2.а.с. 116, 117).

Платіжним дорученням №1363 від 30.01.2017 відповідач перерахував на рахунок позивача 35 526,75грн з посиланням на рах. №59201-00345097 від 07.12.2016 (том 2.а.с. 115).

На підставі ст. 3.2 Загальних умов кредитування позивач надіслав відповідачу 20.02.2017 вимогу (повідомлення) №50009991 від 16.02.2017 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором( т.1,а.с.58-59), в якій вимагав дострокового повернути кредит в сумі 114 958,55 грн, що станом на поточну дату еквівалентно 4 262,46 дол. США; погасити 19 884,22 грн несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); сплатити 1 704,90 грн штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 договору та5 329,01 грн витрат, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості позичальника ( разом 141 876,68 грн).

Позивач повідомив, що від дати формування цієї вимоги припиняється направлення позичальнику рахунків для сплати платежів за договором та припиняється надання всіх та будь-яких додаткових кредитів (щодо страхування), які було оформлено відповідно до умов договору. Зазначено, що автомобіль підлягає страхуванню до моменту повного повернення суми кредиту. У випадку невиконання позичальником цієї вимоги щодо повного дострокового повернення кредиту, не забезпечивши при цьому безперервного страхування автомобіля, компанія забезпечить відповідне страхування автомобіля відповідно до ст.ст. 5.5, 5.6 договору, у зв`язку з чим сума заборгованості за договором буде збільшуватись щомісяця на суму страхового платежу.

За період з 13.03.2017 по 01.02.2018 відповідач сплатив позивачу за кредитним договором №50009991 від 14.08.2013 кошти в сумі 101 248,92грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями (том 1,а.с. 129-137, том 2,а.с. 109):

- №1840 від 13.03.2017 на суму 8 965,91грн ;

-№1481 від 13.03.2017 на суму 8 883,01грн;

- №1702 від 15.05.2017 на суму 22 200,00грн;

- №1774 від 30.06.2017 на суму 8 500,00 грн;

- №2187 від 31.07.2017 на суму 8 500,00грн;

- №1833 від 31.08.2017 на суму 8 500,00грн;

- №1948 від 28.09.2017 на суму 8 800,00грн;

- №1994 від 30.10.2017 на суму 8 900,00грн;

- №2001 від 05.12.2017 на суму 9000,00грн;

- №2068 від 01.02.2018 на суму 9000,00грн.

На підставі рахунків фактур страхової компанії позивач сплатив страховій компанії за договором страхування № 28-0199-РМ2-13-00555 страхові платежі за період з 26.01.2018 по 24.08.2018 на загальну суму 13 853,44грн, що підтверджено рахунками фактурами страхової компанії та платіжними дорученнями позивача від 02.03.2018, від 02.04.2018, від 07.05.2018, від 01.06.2018, від 03.07.2018, від 01.08.2018( т.1. а.с. 74-91).

Відповідач не відшкодував позивачу сплачених страхових платежів, що не заперечується відповідачем.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що 14.08.2013 позивач та відповідач уклали кредитний договір, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу позичальнику кредит в сумі 98 060,51 грн, що еквівалентно 12 067,50 дол. США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобіля та додатковий кредит в сумі 36 413 грн, що еквівалентно 4 481,05 дол. США, на оплату страхових платежів за договором страхування цього ж автомобіля. Строки та порядок повернення кредиту був визначений додатком до кредитного договору Графіком погашення кредиту від 14.08.2013, який передбачав погашення кредиту та процентів за користування кредитом за період з 15.09.2013 по 15.08.2018.

За кредитні кошти відповідач придбав автомобіль та передав його позивачу в заставу згідно з договором застави від 29.08.2013 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Кредитним договором(ст. 5.5 Загальних умов кредитування) та договором застави встановлений обов`язок відповідача здійснювати страхування предмета застави до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Автомобіль був застрахований згідно з договором добровільного страхування від 14.08.2013, укладеним відповідачем із страховою компанією, в якому вказано, що позивач є вигодонабувачем, при цьому вигодонабувач сплачує страховій компанії в рамках кредитування страхувальника страхові платежі в сумі 16090,00грн в рік на період страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018. Щомісячний платіж визначається як 1/12 відповідної страхової премії і сплачується до 10 го числа наступного місяця. Строк дії договору страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018.

Сторони уклали додаткову угоду від 23.11.2016 до кредитного договору №50009991 від 14.08.2013 та новий Графік погашення кредиту, яким визначено розмір зобов`язань відповідача станом на 15.11.2016 - 5 963,80 дол. США( залишок непогашеного кредиту та несплачених процентів) та встановлено строки та суми платежів (по кредиту, процентах за користування кредитом, додатковому кредиту та процентах за користування додатковим кредитом), які позичальник повинен сплачувати не пізніше 15 числа кожного місяця в період з 15.12.2016 по 15.08.2018.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання нового Графіка погашення кредиту та умов додаткової угоди щодо сплати упродовж 2х робочих днів з дня укладення додаткової угоди (підписана відповідачем 28.11.2016) процентів за користування кредитом в сумі 246, 00 (49,20 х 5) дол. США, що еквівалентно 6 605,10грн, нарахованих за період з липня по листопад 2016 року, відповідач сплатив позивачу 29.11.2016 кошти в сумі 8 169,87грн, переплата становить 1564,77грн.

30.01.2017 відповідач сплатив позивачу 35 526,75грн на погашення платежу, строк сплати якого згідно з графіком 15.12.2016 року, тобто виконав зобов`язання за грудень 2016року.

З 31.01.2017 по 16.02.2017 відповідач не сплачував платежів, у зв`язку з чим позивач скористався передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ст.3.2 Загальних умов кредитування правом на пред`явлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту та надіслав відповідачу 20.02.2017 вимогу (повідомлення) №50009991 від 16.02.2017 про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, в якій вимагав достроково повернути кредит в сумі 114 958,55 грн, що станом на поточну дату еквівалентно 4 262,46 дол. США ; погасити 19 884,22 грн несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); сплатити 1 704,90 грн штрафних санкцій відповідно до ст. 8.3 договору та 5 329,01 грн понесених компанією витрат.

Рішенням суду у справі № 921/274/17-г/5 встановлено, що надіслана 20.02.2016 позивачем відповідачу вимога від 16.02.2017 повернена позивачу відділенням зв`язку 23.03.2017 за закінченням терміну зберігання.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідно до п.9.4 Загальних умов кредитування така вимога вважається отриманою на 3-й робочий день, тобто 23.02.2017, і з урахуванням п.3.3 Загальних умов кредитування кінцевим терміном повернення кредиту було 28.02.2017.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на ці обставини та правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.03.2018 у справі № 444/9519/12, суд першої інстанції вірно вказав про неможливість нарахування з 01.03.2017 процентів за користування кредитом і зарахування позивачем здійснених відповідачем в подальшому оплат на погашення таких нарахувань. Відтак суд правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 9 585,07 грн процентів за користування кредитом за період з березня по грудень 2018 року і в цій частині рішення не оскаржене.

Враховуючи несплату відповідачем чергових платежів за січень і лютий 2017року на суму 17 848,92грн ( згідно з рахунками позивача), визначену позивачем у своїй вимозі суму неповернутого кредиту - 4262, 46дол.США, що складає 114 958,55грн, сплату відповідачем з березня 2017 року по лютий 2018 року на рахунок позивача коштів в сумі 101 248,92грн та переплату платежів 29.11.2016 на суму 1 564,77грн, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з повернення тіла кредиту в сумі 29 993,78грн та безпідставність вимог частині стягнення 57 720,22грн заборгованості по тілу кредиту.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на порушення судом визначеної договором черговості погашення заборгованості, оскільки з долученої позивачем до позовної заяви зведеної облікової виписки з рахунку клієнта вбачається, що позивач зараховував сплачені відповідачем кошти в період з березня 2017 року по лютий 2018 року в рахунок погашення штрафів, пені, інших витрат по договору, правомірність та правильність нарахування яких не підтвердив жодними доказами, а також в рахунок погашення безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом за період після 01.03.2017, про що вказано вище.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з компенсації сплачених позивачем страхових платежів, з посиланням на припинення з 01.03.2017 дії кредитного договору, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1. ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання за власний рахунок забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання його зобов`язань за кредитним договором, до повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором ( ст.5.5). Саме для сплати страхових платежів за договором страхування було передбачено кредитним договором надання відповідачу додаткового кредиту. Разом з тим, згідно з кредитним договором відповідач доручив позивачу щомісячно перераховувати на користь страхової компанії страхові платежі, визначені договором страхування, та зобов`язався компенсувати їх позивачу (ст. 5.6 та ст.10.5). За умовами договору страхування позивач є вигодонабувачем і саме вигодонабувач сплачує страховій компанії в рамках кредитування страхувальника( відповідача) страхові платежі в сумі 16090,00грн в рік на період страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018. Щомісячний платіж визначається як 1/12 відповідної страхової премії і сплачується до 10 го числа наступного місяця. Строк дії договору страхування з 26.08.2013 по 25.08.2018.

Обов`язок відповідача забезпечити страхування автомобіля до повного виконання зобов`язань за кредитним договором також встановлений договором застави транспортного засобу від 29.08.2013, яким також передбачено, що заставодавець дає згоду та доручає заставодержателю здійснити сплату страхових платежів, передбачених договором страхування, на користь стразової компанії за рахунок заставодавця, який компенсує заставодержателю витрати, понесені останнім у зв`язку з виконанням даного доручення в порядку, передбаченому кредитним договором.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на час надсилання позивачем відповідачу вимоги від 16.02.2017 про дострокове повернення кредиту і сплату заборгованості та станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі( 05.06.2019) відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, не повернув кредитних коштів. Відтак зобов`язання відповідача щодо забезпечення страхування автомобіля не припинилися , як і не припинилися його зобов`язання щодо компенсації позивачу сплачених ним страхових платежів, і залишаються за відповідачем до повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором.

У вимозі від 16.02.2017 позивач повідомляв відповідача про припинення надання додаткового кредиту шляхом сплати страхових платежів у зв`язку з цією вимогою та необхідність в подальшому відповідачу самостійно сплачувати страхові платежі за договором страхування для забезпечення страхування автомобіля до повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором. Позивач просив надати йому докази сплати таких платежів, а у випадку невиконання позичальником цієї вимоги щодо повного дострокового повернення кредиту та забезпечення при цьому безперервного страхування автомобіля, позивач повідомив, що сплатить страхові платежі відповідно до ст.ст. 5.5, 5.6 договору, у зв`язку з чим сума заборгованості відповідача за договором буде збільшуватись щомісяця на суму страхового платежу.

Доказів самостійної сплати страхових платежів відповідач не надав позивачу, таких доказів суду також не надано.

За таких обставин позивач правомірно оплатив виставлені страховою компанією у березні -серпні 2018 року рахунки фактури на оплату страхових платежів за період страхування з 26.01.2018 по 24.08.2018 на загальну суму 13 853,44грн (без ПДВ), що підтверджено платіжними дорученнями від 02.03.2018, від 02.04.2018, від 07.05.2018, від 01.06.2018, від 03.07.2018 та від 01.08.2018, і відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу суму сплачених страхових платежів.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про припинення з 01.03.2017 дії кредитного договору, оскільки направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту змінює строк виконання основного зобов`язання, а не припиняє дію самого договору та не припиняє зобов`язань боржника за таким договором (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №604/156/14).

Отже, відмова суду першої інстанції у стягненні заборгованості з компенсації страхових платежів у зв`язку з припиненням з 01.03.2017 дії кредитного договору є необґрунтованою та неправомірною.

Водночас, у позовній заяві позивач заявив до стягнення заборгованість з компенсації страхових платежів, сплачених у березні серпні 2018 року, на загальну суму 16 624,12 грн, тобто позивач заявив до стягнення більшу суму компенсації страхових платежів, ніж фактично сплатив страховій компанії. З матеріалів справи вбачається, що на суму сплачених страховій компанії страхових платежів позивач нараховував ПДВ та виставляв відповідачу до оплати відповідні рахунки - фактури на компенсацію суми страхових платежів з ПДВ.

Однак, ні умови кредитного договору, ні договорів страхування та застави не встановлюють обов`язку відповідача відшкодувати позивачу суми сплачених страхових платежів з нарахуванням на них ПДВ.

За умовами кредитного договору згідно з новим Графіком повернення сплачених позивачем страхових платежів (додаткового кредиту) мало здійснюватися відповідачем щомісячно до 15 числа кожного місяця по повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Суду не надано доказів відшкодування відповідачем сплачених позивачем страховій компанії у березні серпні 2018 року страхових платежів.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з компенсації страхових платежів на суму 13 853,44грн, які були сплачені позивачем страховій компанії, та такими, що підлягають до задоволення. Решта страхових платежів на суму 2 770,68грн ( 16 624,12 13 853,44) нарахована позивачем безпідставно і не підлягає до задоволення.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом ,пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення ( ч.3 ст. 549 ЦК України).

За приписами ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Кредитним договором (ст. 8.1) передбачено сплату пені в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Згідно з ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж , і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

У постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/7401/16 та від 24.10.2018 у справі №910/19576/17 викладена правова позиція, згідно з якою найменший період визначення інфляційний нарахувань становить місяць, а тому прострочення платежів за менший період часу не тягне за собою таких нарахувань.

Згідно з розрахунком позивача (том 1, .а.с. 102) позивач нарахував на суму заборгованості з відшкодування страхових платежів -16 624,12грн пеню в сумі 932,57грн, 3% річних в сумі 279,68грн та інфляційні втрати в сумі 614,88грн Нарахування проведені за період з 16.03.2018 по 10.12.2018, які завив до стягнення.

Однак, з урахуванням заборгованості відповідача з компенсації страхових платежів на суму 13 853,44 грн, визначеного договором розміру пені 10% річних, який не перевищує подвійної облікової ставки НБУ( 17%, 17,5% та 18%) за заявлений позивачем період з 16.03.2018 по 10.12.2018, визначеного договором( ст.8.1) порядку нарахування пені ( за кожен день прострочення до повного погашення боргу) та враховуючи позицію Верховного Суду щодо нарахування інфляційних втрат, до задоволення підлягає пеня в сумі 773,61грн і 3% річних в сумі 232,09грн за період 16.03.2018 по 10.12.2018 та інфляційні втрати в сумі 585,66грн за період з квітня по липень 2018року.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обгрунтованими доводи скаржника про неправомірну відмову судом першої інстанції у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 13 853,44грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 773,61 пені, 232,09грн 3% річних та 585,66грн інфляційних втрат, з посиланням на припинення з 01.03.2017 дії кредитного договору.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені, 3%річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості з компенсації страхових платежів не підлягають до задоволення, оскільки вони безпідставно нараховані на більшу суму заборгованості 16 624,12грн, в той час як заборгованість становить 13 853,44грн. Крім того, нарахування проведені за період, коли прострочення було менше місяця.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні в сумі 215,42грн пені, 64,56грн 3 % річних та 142,03грн інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості по процентах за користування кредитом, оскільки самі проценти нараховані позивачем безпідставно, про що вказано вище. В цій частині рішення суду не оскаржене.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду також не оскаржене та не переглядається апеляційним судом.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 13 853,44грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 773,61 пені, 232,09грн 3% річних та 585,66грн інфляційних втрат. Отже, рішення суду в цій частині належить скасувати, прийняти нове та стягнути з відповідача на користь позивача 13 853,44грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 773,61 пені, 232,09грн 3% річних та 585,66грн інфляційних втрат. В іншій частині рішення залишити без змін.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відтак належить здійснити розподіл судового збору з урахуванням задоволених позовних вимог та стягнути з відповідача на користь позивача 689,17грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Судовий збір, сплачений позивачем при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених апеляційних вимог в сумі 535,90грн, виходячи із суми судового збору 2643,00грн ( 150 % від 1762,00грн судового збору, сплаченого при поданні позову у грудні 2018року),яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог на загальну суму 76 171,47грн.

Апеляційний суд зазначає, що позивач сплатив при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 2881,50грн, тобто сплатив в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ « Про судовий збір» сплачена сума судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 231, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 278, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Порше Мобіліті від 09.07.2019 задоволити частково.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.06.2019 у справі № 921/13/19 в частині відмови у стягненні 13 853,44грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 773,61 пені, 232,09грн 3% річних та 585,66грн інфляційних втрат скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", ідент. код 36509185, місцезнаходження: 46002, м. Тернопіль, вул. Промислова, 30, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", ідент.код 36422974, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1- В, - 29 993, 78грн заборгованості з повернення тіла кредиту, 13 853,44грн заборгованості з компенсації страхових платежів, 773,61 пені, 232,09грн 3% річних, 585,66грн інфляційних втрат та 689,17грн в повернення сплаченого судового збору

В іншій частині рішення залишити без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-ПС", ідент. код 36509185, місцезнаходження: 46002, м. Тернопіль, вул. Промислова, 30, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", ідент.код 36422974, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1- В, - 535,90грн за перегляд рішення апеляційним судом.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 19.12.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк