ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/5542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Берднік І.С., Мачульський Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шпорта В.О.

розглянувши касаційну скаргу Криворізької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 (головуючий суддя - Чередко А.Є., судді: Чус О.В., Білецька Л.М.)

за позовом Криворізької міської ради

до 1. Фізичної особи-підприємця Василенко Тамари Іванівни,

2. Фізичної особи-підприємця Василенка Андрія Павловича

про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки,

За участю представників сторін:

від позивача: Ольховська А.М. - представник,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У грудні 2018 року Криворізька міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачів: Фізичної особи-підприємця Василенко Тамари Іванівни (далі - відповідача 1) та Фізичної особи-підприємця Василенка Андрія Павловича (далі - відповідача 2), в якій просила визнати укладеним договір оренди земельної ділянки між Криворізької міської радою та Фізичною особою-підприємцем Василенко Тамарою Іванівною, Фізичною особою-підприємцем Василенком Андрієм Павловичем у редакції, викладеній у прохальній частині позовної заяви.

1.2. Позовні вимоги мотивовано необхідністю укладання спірного правочину між сторонами даного спору.

1.3. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, оскільки вважали, що договір вже є укладеним 23.04.2018.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 позов задоволено, визнано укладеним спірний договір в редакції повивача.

2.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 вказане рішення скасовано, прийнято нове, яким у позові відмовлено.

3. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

3.1. 07.10.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Криворізькою міською радою подано касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 у справі № 904/5542/18 до Касаційного господарського суду.

3.2. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 у справі № 904/5542/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Берднік І.С., Мачульський Г.М.

3.3. 14.11.2019 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження по справі та призначення до розгляду на 19.12.2019, якою повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги та визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 04.12.2019.

3.4. Від відповідачів 09.12.2019 отримано відзив на касаційну скаргу, надісланий на адресу суду 06.12.2019 разом з клопотанням про продовженням процесуального строку на подання відзиву до 06.12.2019, який обґрунтовано отриманням ними копії касаційної скарги 03.12.2019.

Верховний Суд у складі колегії суддів вважає клопотання про продовження строку для подання відзиву на касаційну скаргу обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню на підставі статті 119 ГПК України.

3.4. В судове засідання з`явився представник позивача, який просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення місцевого господарського суду. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

4.1. У касаційній скарзі позивач просить прийняту у справі постанову скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

4.2. Ці вимоги мотивовано тим, що апеляційним судом не досліджено обставину, яка є визначальною при вирішені існуючого спору, а саме те, що між сторонами не досягнуто згоди з усіх умов господарського договору, що у відповідності ч.8 ст.181 Господарського кодексу України (далі-ГК України), свідчить, що такий договір є неукладеним. Вважає, що суди вийшли за межі позовних вимог, визнавши, що сторони досягли згоди, а тому договір є укладеним в редакції відповідачів, котра не відповідає вимогам законодавства та рішенню Ради, на підставі якого має бути укладений такий договір.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу відповідачі просять у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскільки вважають доводи позивача помилковими.

5. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

5.1. За результатами розгляду звернення відповідачів - фізичних осіб-підприємців Василенко Тамари Іванівни та Василенка Андрія Павловича про надання в оренду земельної ділянки, 09.10.2017 Криворізькою міською радою прийнято рішення №2101, яким, окрім іншого, вирішено:

- затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 1,5737 га на вул. Галахівській, 1/ 1В, у Металургійному районі (кадастровий номер :02:159:0006) для розміщення будівель;

- надати фізичним особам-підприємцям Василенко Т.І. та Василенку А. П із земель комунальної власності в оренду терміном на 5 років земельну ділянку житлової та громадської забудови площею 1,5737 га на вул. Галахівській , 1/ 1В, у Металургійному районі для розміщення будівель, згідно з доданою схемою.

Також, пунктом 5 вказаного рішення міської ради відповідачів зобов`язано у тримісячний термін від дати ухвалення рішення укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати право оренди, що підлягає державній реєстрації, відповідно до закону.

5.2. Однак відповідачі у визначений рішенням органу місцевого самоврядування строк договір оренди земельної ділянки з міською радою не уклали та звернулися до позивача для отримання проекту такого договору лише 05.04.2018.

5.3. 23.04.2018 на адресу Криворізької міської ради від відповідачів надійшов підписаний проект договору оренди земельної ділянки 04.04.2018 разом з протоколом розбіжностей від 20.04.2018.

5.4. Розглянувши зазначений протокол розбіжностей, позивач, листом від 08.05.2018 за №6/18-1371 направив на адресу ФОП Василенко Т.І. та ФОП Василенка А.П. протокол узгодження розбіжностей до договору оренди земельної ділянки.

5.5. У відповідь на отриманий від позивача протокол узгодження розбіжностей відповідачі надіслали лист від 12.06.2018, в якому зазначили, що пропозиції орендарів, які викладені у протоколі розбіжностей від 20.04.2018, є неврегульованими та вважаються прийнятими на підставі ч.7 ст.181 Господарського кодексу України.

6. Короткий виклад мотивів судових рішень судів попередніх інстанцій

6.1. Задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки між сторонами, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до протоколу розбіжностей від 20.04.2018 між сторонами залишились неврегульованими, перш за все, пункти договору оренди земельної ділянки, якими передбачені його істотні умови, а тому згідно зі ст. 638 ЦК України, ч.ч. 2, 3 ст. 180, ч. 8 ст. 181 ГК України відповідний договір оренди є неукладеним, що є підставою для укладення запропонованого позивачем договору оренди земельної ділянки в судовому порядку, оскільки відповідно до норм земельного законодавства його укладення є обов`язковим.

6.2. Приймаючи оскаржувану постанову апеляційний господарський суд свої висновки мотивував тим, що позивачем було направлено на адресу відповідачів протокол узгодження розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, згідно з яким переважну більшість розбіжностей залишено в редакції орендодавця, що не було узгоджено орендарем, втім позивачем не було передано у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, відтак в силу ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції відповідачів, викладені у протоколі розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, є прийнятими, а договір є укладеним в редакції не переданого на вирішення суду протоколу розбіжностей.

6.3. Отже апеляційний суд визнав, що між сторонами у квітні 2018 року вже укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,5737 га на вул. Галахівській, 1/1В, у Металургійному районі (кадастровий номер :02:159:0006) терміном дії 5 років, а у суду першої інстанції, який безпідставно вдався до оцінки змісту умов вищенаведеного договору оренди земельної ділянки, в редакції протоколу розбіжностей, що мало бути здійснено у спорі про узгодження неврегульованих сторонами розбіжностей в порядку ч. 7 ст. 181 ГК України, а не в спорі про визнання укладеним іншого договору оренди, були відсутні правові підстави для визнання такого договору укладеним.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК):

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням по новому обставин справи.

7.2. За змістом глави 15 ЗК України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, набуття права на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Орендою землі, в силу ст. 1 Закону України "Про оренду землі", є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Згідно ст. 13 вказаного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначено істотні умови договору оренди: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Зміст договору, у розумінні ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також; у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між; сторонами.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку (ст. 630 ЦК України).

7.3. Приймаючи оскаржувану постанову апеляційний суд виходив з того, що відповідно до ч.7 ст.181 ГК України, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Як вказувалось вище, апеляційний суд свої висновки мотивував тим, що позивачем було направлено на адресу відповідачів протокол узгодження розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, згідно з яким переважну більшість розбіжностей залишено в редакції орендодавця, що не було узгоджено орендарем, втім позивачем не було передано у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими. Відтак в силу ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції відповідачів, викладені у протоколі розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, є прийнятими, а договір є укладеним в редакції не переданого на вирішення суду протоколу розбіжностей.

7.4. Колегія суддів касаційного суду вважає дані висновки апеляційного суду помилковими, виходячи з наступного.

7.5. Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України (далі ГК):

«Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.»

Згідно з ч.8 ст.181 ГК:

«У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.»

Отже частина друга статті 180 ГК України визначає три умови, за яких господарський договір вважається укладеним. Це: а) досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору; б) додержання передбаченої законом форми договору; в) додержання передбаченого законом порядку укладання договору.

У свою чергу, відповідно до частини восьмої статті 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у постанові від 30.07.2019 у справі № 906/783/18.

7.6. Відповідно до ч.ч.6,7 ст.181 ГК:

« 6. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

7. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.»

Комплексний аналіз наведених ч.2 ст.180, ч.ч.6-8 ст.181 ГК свідчить, що ч.7 ст.181 ГК фактично розрахована на принцип «мовчазної згоди», коли сторона, яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, тобто відсутністю будь-яких активних дій фактично погоджується з пропозиціями, викладеними в протоколі розбіжностей.

7.7. Разом з тим, як встановили суди попередніх інстанцій, 23.04.2018 на адресу Криворізької міської ради від відповідачів надійшов підписаний проект договору оренди земельної ділянки 04.04.2018 разом з протоколом розбіжностей від 20.04.2018.

Розглянувши зазначений протокол розбіжностей, позивач, листом від 08.05.2018 за №6/18-1371 направив на адресу ФОП Василенко Т.І. та ФОП Василенка А.П. протокол узгодження розбіжностей до договору оренди земельної ділянки, згідно з яким переважну більшість розбіжностей залишено в редакції орендодавця, що не було узгоджено орендарем.

Отже позивач у вищевказаний двадцятиденний строк висловив та довів відповідачам свою незгоду з пропозиціями, викладеними в протоколі розбіжностей.

7.8. За викладених обставин доводи апеляційного суду, що позивачем не було передано у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, відтак в силу ч. 7 ст. 181 ГК України пропозиції відповідачів, викладені у протоколі розбіжностей до договору оренди земельної ділянки є прийнятими, а договір є укладеним в редакції не переданого на вирішення суду протоколу розбіжностей, є неправомірними.

7.9. Даний висновок суду касаційної інстанції також підтверджується наступним.

За приписами ч.1 ст.642 ЦК України:

"Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною."

Стаття 646 ЦК визначає, що:

"Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію."

Отже, за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 ЦК є також вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (зокрема, надання послуг, сплата коштів) у межах строку для відповіді. Водночас відповідь про згоду укласти договір на інших умовах не є акцептом, а є новою офертою.

Подібну правову позицію виклав Касаційний господарський суд у постанові від 25.04.2018 у справі №910/6002/17.

7.10. З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційного суду вважає помилковими висновки апеляційного суду, що між сторонами у квітні 2018 року вже укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,5737 га на вул. Галахівській, 1/1В, у Металургійному районі (кадастровий номер :02:159:0006) терміном дії 5 років, а суд першої інстанції безпідставно вдався до оцінки змісту умов вищенаведеного договору оренди земельної ділянки в редакції протоколу розбіжностей.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Згідно з ч.ч.1,2,5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи."

Відповідно до п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

8.2. Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до п.1 ч.3, ч.4 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:

"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази.

4. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції."

8.3. На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Криворізької міської ради, скасування постанови апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.4. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Криворізької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 у справі №904/5542/18 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді І. Берднік

Г. Мачульський