ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/12210/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новіком"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 29.10.2019 (повний текст ухвали складено 05.11.2019)

про передачу справи до Господарського суду Львівської області для

розгляду в межах справи №914/2441/15 про банкрутство

ПАТ "Львівська вугільна компанія"

у справі №910/12210/19 (суддя - Котков О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новіком"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області

про визнання договору та правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

06.09.2019 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія" надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новіком", в якій позивачем заявлено вимоги:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №030111 від 03.01.2011, укладений між Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новіком";

- визнати недійсними правочини з видачі простих векселів, вчинені Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія", перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Новіком" повернути Публічному акціонерному товариству "Львівська вугільна компанія" прості векселі, перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані правочини суперечать вимогам ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання їх недійсними та підставою для повернення позивачу товару, отриманого за недійсними правочинами на підставі ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 вирішено справу №910/12210/19 передати до Господарського суду Львівської області для розгляду в межах справи №914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія".

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з моменту порушення справи про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія", товариство перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Приймаючи до уваги, що особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, для концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір підлягає вирішенню Господарським судом Львівської області в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач (ТОВ "Новіком") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/12210/19 та направити справу для подальшого розгляду до Господарського суду міста Києва.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема,частину 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який підлягає застосуванню до спірних правовідносин), оскільки даною статтею врегульовано розгляд вимог до боржника в межах справи про банкрутство. Проте, у справі № 910/12210/19 позов подано боржником, що виключає за суб`єктним складом сторін застосування вищенаведеного припису закону. При цьому, скаржник наголошує, що судом першої інстанції помилково не застосовано статтю 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка регулює спеціальні підстави, за наявності яких можливе визнання правочинів (договорів) недійсними у межах провадження у справі про банкрутство.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/12210/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий суддя; судді - Тарасенко К.В., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/12210/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Новіком" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019, ухвалено розгляд апеляційної скарги ТОВ "Новіком" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі №910/12210/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено учасникам справ строк для подання пояснень, клопотань, заперечень - до 10.12.2019.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи - не заявлено.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, здійснити подальший розгляд справи у визначеному складі колегії суддів неможливо.

Відповідно до витягу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/12210/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Новіком" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 передано на розгляд колегії суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2019 справу №910/12210/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Новіком" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий суддя; судді - Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Позиція Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія"

29.11.2019 через відділ документального забезпечення суду від ТОВ "Львівська вугільна компанія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду як такий, що відповідає ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, та вказує, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права з огляду на те, що згідно з частиною 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який підлягає застосуванню до спірних правовідносин), саме суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ПАТ "Львівська вугільна компанія" (позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ "Новіком" (відповідач), в якому просив:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новіком";

- визнати недійсними правочини з видачі простих векселів, вчинені Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія", перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Новіком" повернути Публічному акціонерному товариству "Львівська вугільна компанія" прості векселі, перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржувані правочини суперечать вимогам ст.ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання їх недійсними та підставою для повернення позивачу товару, отриманого за недійсними правочинами на підставі ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Предметом спору у даній справі № 910/12210/19 є визнання недійсним договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новіком"; визнання недійсними правочинів з видачі простих векселів, вчинених Публічним акціонерним товариством "Львівська вугільна компанія", перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Новіком" повернути Публічному акціонерному товариству "Львівська вугільна компанія" прості векселі, перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

В свою чергую, в проваджені Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/2441/15 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", в якій, зокрема:

- 25.08.2015 ухвалою Господарського суду Львівської області у справі № 914/2441/15 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія", визнано вимоги кредитора - ПАТ "Альфа-Банк" в розмірі 11 160 835, 01 грн, з яких 11 160 835, 01 грн - безспірні вимоги, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Шутку Я.С., здійснено інші процесуальні дії;

- Ухвалою суду від 18.03.2016 розглянуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Новіком з грошовими вимогами до боржника Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія на суму 143 611 698,49 грн. Грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Новіком визнано частково в сумі 357 857,79 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія, з яких 2 436,00 грн. (судовий збір) перша черга; 355 421,79 грн. (основний борг) четверта черга, решта грошових вимог відхилено. Вказану ухвалу оскаржено в апеляційному порядку.;

- постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2016 у справі № 914/2441/15 залишено без змін, апеляційну скаргу ТзОВ Новіком без задоволення. Вказану постанову оскаржено в касаційному порядку;

- постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.08.2019 р. касаційну скаргу ТзОВ Новіком задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 р. та ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.03.2016 (про визнання кредиторських вимог ТзОВ Новіком) у справі № 914/2441/15 скасовано, справу №914/2441/15 в частині визнання кредиторських вимог ТзОВ Новіком передано до Господарського суду Львівської області на новий розгляд в іншому складі суду, який на даний час призначив до розгляду заяву вказаного кредитора, яка грунтуєється в тому числі, на правочинах та векселях, які оспорюють ся у справі № 910/12210/19;

- ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.09.2019 у справі №914/2441/15, яка залишена без змін у відповідних частинах постановою Західного пеляційного господарського суду від 21.11.2019, призначено керуючим санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» арбітражного керуючого Степаненко Ірину Євгеніївну (п.16 р.ч.); зобов`язано арбітражного керуючого Постоленка Володимира Олексійовича передати керуючому санацією ПАТ «Львівська вугільна компанія» арбітражному керуючому Степаненко Ірині Євгеніївні всю документацію стосовно банкрутства ПАТ «Львівська вугільна компанія» (п.17 р.ч.); зобов`язано керуючого санацією протягом трьох місяців подати суду розроблений та схвалений комітетом кредиторів план санації ПАТ «Львівська вугільна компанія» відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (п.19 р.ч.).

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що на даний час у провадженні господарського суду Львівської області перебуває справа про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія", провадження в якій здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а банкрут перебуває на стадії санації.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

При цьому, пунктом 4 Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями господарського процесу, зокрема приписами п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів та відновлення платоспроможності боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 908/560/16, постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 910/10829/17 та від 19.06.2018 у справі № 908/4057/14.

Предметом спору у даній справі № 910/12210/19 є визнання недійсним договору купівлі-продажу № 030111 від 03.01.2011 укладеного між ПАТ "Львівська вугільна компанія" та ТОВ "Новіком"; визнання недійсними правочинів з видачі простих векселів, вчинених ПАТ "Львівська вугільна компанія", перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви; зобов`язання ТОВ "Новіком" повернути ПАТ "Львівська вугільна компанія" прості векселі, перелік яких зазначено в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а особливість вирішення майнових спорів з вимогами до боржника, у тому числі про визнання договорів недійсними, полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси і проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Пунктом першим ч. 1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, з підстави передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Таким чином, оскільки з моменту порушення справи про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія", товариство перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, приймаючи до уваги, що особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, для концентрації всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи в їх сукупності, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір у про визнання недійсними правочинів (договору та щодо векселів згідно прохальної частини позову у справі № 910/12210/19) підлягає вирішенню саме Господарським судом Львівської області в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Львівська вугільна компанія".

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що ТОВ «Новіком» заявлено в межах справи Господарського суду Львівської області у справі № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ "Львівська вугільна компанія" кредиторські вимоги, які, зокрема, ґрунтуються на договорі купівлі-продажу №030111 від 03.01.2011 та відповідних оформлених векселях, а отже, оцінка вказаних документів здійснюватиметься в межах справи № 914/2441/15, і відповідно, оцінка правовідносин сторін за вказаними правочинами в межах справи про банкрутство, впливатиме як на кредиторські вимоги, так і майновий стан боржника, а також і на загальну масу майна банкрута та визначення часток кожного кредитора, що виключає можливість розгляду вимог позивача у справі № 910/12210/19 поза межами справи № 914/2441/15.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, зокрема,частину 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який підлягає застосуванню до спірних правовідносин), оскільки даною статтею врегульовано саме розгляд вимог до боржника в межах справи про банкрутство - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки наведеною нормою чітко узгоджено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником. І наведена норма не містить виключення щодо вказаного правила і не передбачає залежність місця розгляду спору від процесуального статусу банкрута у спорі щодо оскарження вчиненого ним правочину, що узгоджується також і з приписами п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції помилково не застосовано статтю 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що вказаною нормою передбачено спеціальні підстави для визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника, проте, вказані підстави не виключають і заявлення загальних підстав для визнання недійсними правочинів, укладених банкрутом.

Також, посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.10.2019 про передачу справи № 916/1915/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду - судом апеляційної інстанції не приймаються в контексті підстав для скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2019 справу № 916/1915/16 за позовом Державного підприємства «Одеський спеціальний науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут» до фізичних осіб, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, про витребування майна з чужого володіння та визнання права власності, за касаційною скаргою Міністерства економічного розвитку та торгівлі України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 18 травня 2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30 червня 2017 року в цій справі - повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

В свою чергу, постановою Верховного Суду від 04.10.2019 ухвалені судові рішення попередніх інстанції скасовані, а справу № 916/1915/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. При цьому, підставами для направлення справи на новий розгляд Верховний Суд вказав те, що судами попереднії інстанції невірно застосовано п.1ч.1 ст.80 ГПК України (в редакції, яка була чинна до 15.12.2017) та не врахував приписів Кодексу України з процедур банкрутства, який набрав чинності, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, окрім випадків наведених у вказаному пункті. Тобто, перехід від регулювання передбаченого Законом до регулювання передбаченого Кодексом здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № б15/101-08.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/12210/19.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 255, 269, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новіком" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/12210/19 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 у справі № 910/12210/19 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Новіком".

4. Матеріали справи № 910/12210/19 повернути до місцевого господарського суду для подальшого скерування визначеному суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко