РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2019Справа № 910/5013/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Приватного підприємства "АГРО ФЄРТА"

до відповідача 1:Акціонерного товариства "Українська залізниця"

відповідач 2:Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОІМПОРТ ЛТД"

відповідача 3:Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКЕ АГЕНСТВО "ПІТЕРС"

про стягнення 426 810 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Никипорець І.Ф., Макаровець І.В.

від відповідача 2: Алфьоров Г.І.

від відповідача 3: Якименко І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "АГРО ФЄРТА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача 1 - Акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОІМПОРТ ЛТД", відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю МОРСЬКЕ АГЕНСТВО "ПІТЕРС" про солідарне стягнення 426 810 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправною поведінкою кожного з відповідачів позивачу було завдано збитки на суму 426 810 грн., які виразилися у втраті мінеральних добрив (селітри аміачної) у кількості 41 тонн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання у справі на 01.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 судове засідання відкладено на 29.07.2019.

Судове засідання, призначене на 29.07.2019, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Приходько І.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 вирішено здійснювати розгляд справи №910/5013/19 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 11.09.2019.

Підготовче засідання, призначене на 11.09.2019, не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Приходько І.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 призначено підготовче засідання на 07.10.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 28.10.2019.

У підготовчому засіданні 11.11.2019 представник позивача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2019, враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.12.2019.

Представники відповідачів 1,2,3 у судовому засіданні 18.12.2019 повністю заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та додаткових поясненнях.

У судове засідання 18.12.2019, як і у попереднє підготовче засідання, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників відповідачів, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог наступними обставинами.

04.01.2017 року між ПП «АГРО ФЄРТА» та ТОВ «ТД АГРОІМПОРТ ЛТД» було укладено договір поставки №АІ-00021. Крім того, між Позивачем та Відповідачем 2 було досягнуто домовленості та укладено усний договір про надання Відповідачем 2 послуг щодо розвантаження мінеральних добрив з залізничних вагонів та навантаження у автомобільний транспорт.

У період з 03.03.2019 року по 09.03.2019 року згідно накладних Товариством з обмеженою відповідальністю МОРСЬКЕ АГЕНСТВО "ПІТЕРС" (Відповідач 3) з залізничної станції Жовтнева на станцію Калиновка II було відправлено мінеральні добрива, власником яких є Позивач, для подальшого їх вивантаження Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОІМПОРТ ЛТД" (Відповідач 2) та навантаження у автомобільний транспорт.

Відправку вказаних мінеральних добрив було здійснено залізничним транспортом АТ «Укрзалізниця» (Відповідач 1) наступними вагонами:

66937301 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

60672235 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

65374779 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

67910679 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

65246159 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

66241365 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

66632001 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

68686179 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

68748169 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

60499654 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

64775547 - 63 місць по 1000кг нетто кожне,

67888602 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

60427853 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

60926565 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

60433380 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

65386005 - 68 місць по 1000кг нетто кожне,

65399933 - 69 місць по 1000кг нетто кожне,

66938374 - 69 місць по 1000кг нетто кожне.

На шляху прямування Відповідачем 1 на залізничній станції Жмеринка протягом 12.03.2019 - 13.03.2019 року було виявлено комерційну несправність по 3 вагонам, а саме: 60499654, 60433380, 65386005. За результатами перевірки було складено по кожному вагону акт загальної форми.

Так, по вагону 60499654 виявлено: «навантаження в два яруси. З правої сторони над третім люком розірвано один біг-бег 300мм, доступ припинено заклеєно скотчем, проглядається незначний розсип. Розсипу вантажу з вагону в парку немає. Вагон застелений поліетиленовою плівкою. По документу числиться 69 місць. В верхньому ярусі прораховується ЗО місць, що не вказано в документах. В нижньому ярусі кількість місць неможливо прорахувати до повного вивантаження. Всі інші Біг-беги цілі, не пошкоджені. Вагон прибув без охорони, взятий під охорону і знаходиться під безперервною охороною. Вагон прямує до станції призначення.»

По вагону 60433380 виявлено: «навантаження в два яруса, по документу загальна кількість 69 місць, верхній ярус не указано. Фактично в верхньому ярусі прораховується 30 місць. В нижньому ярусі кількість місць неможливо прорахувати до повного вивантаження. Всі біг-беги цілі, не пошкоджені. Вагон прибув у супроводі стр. ВОХР Дружинін ст.Котовськ та знаходиться під безперервною охороною. Вагон прямує до станції призначення.»

По вагону 65386005 виявлено: «навантаження в два яруса, по документу , загальна кількість 68 місць, верхній ярус не указаний в документі. Фактично в верхньому ярусі прораховується 26 місць, три біг-бега лежать, в одному пошкоджена упаковка, проглядається розсип вантажу в середину вагона. В нижньому ярусі кількість місць неможливо прорахувати до повного вивантаження. Течі вантажу з вагона немає. Вагон прибув у супроводі стр. ВОХР Дружинін ст.Котовськ та знаходиться під безперервною охороною. Вагон прямує до станції призначення.

Також Позивач вказує, що у період з 11.03.2019 року по 15.03.2019 року відповідно до відміток у графі 53 залізничних накладних Відповідач 1 поставив вищевказані 18 вагонів для розвантаження, а Відповідач 2 отримав вантаж. При цьому, вагон 60499654 був отриманий на розвантаження 13.03.2019 року, вагон 60433380 був отриманий на розвантаження 15.03.2019 року, вагон 65386005 був отриманий на розвантаження 15.03.2019 року.

Відповідачем 2 були складені 2 акти недостачі аміачної селітри, відповідно до яких було вказано, що при вивантаженні вищевказаних 3 вагонів, було виявлено, що біг-беги у верхньому ярусі були хаотично розміщені. При цьому, у вагоні №60499654 нестача становила 14 місць, у вагоні №60433380 нестача становила 17 місць, у вагоні №65386005 нестача становила 10 місць.

27.03.2019 Позивачем на адресу Відповідача 2 було направлено лист №51 щодо роз`яснення ситуації з недостачею отриманих мінеральних добрив у вищевказаних вагонах та необхідністю відвантаження недостачі мінеральних добрив у кількості 41 тонн.

Відповідачем 2 на адресу Позивача було направлено лист, відповідно до якого було повідомлено додатково про недостачу товару при прибутті для розвантаження та рекомендацією звернутися до Відповідача 3 для визначення причин нестачі Товару.

Позивач наполягає на тому, що факт неналежного виконання відповідачем 1, відповідачем 2 та відповідачем 3 своїх зобов`язань перед позивачем підтверджується відповідними документами.

При цьому, за твердженням позивача, порушення його прав з боку відповідача 1 виявилися в тому, що останнім не дотримано вимог, передбачених ст. 110, 113, 114, 129 Статуту залізниць України, а саме не було здійснено перевірку маси вантажу при виявленні 12.03.2019-13.03.2019 року недостачі та псуванні упаковки вантажу, який належить Позивачу на праві приватної власності, на ст.Жмеринка. Крім того, не складено комерційний акт, а лише акт загальної форми, чим порушено вимоги ст.ст. 52, 129 Статуту залізниць України.

Щодо порушення Відповідачем 2 зобов`язань перед Позивачем, то, за доводами позивача, при виявленні недостачі вантажу відповідачем 2 не було дотримано вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю П-6 від 15.06.1965 року з наступними змінами та доповненнями. Зокрема, п.п, 4, 5 цієї Інструкції якими визначено, що при прийманні вантажу від органів транспорту підприємство-одержувач відповідно до діючих на транспорті правил перевезень вантажів зобов`язане перевірити, чи забезпечено збереження вантажу при перевезенні, зокрема:

а) перевірити в належних випадках наявність на транспортних засобах (вагоні, цистерні, баржі, трюмі судна, автофургоні тощо) або на контейнерах пломб відправника або пункту відправлення (станції, пристані, порту), справність пломб, відбитки на них, стан вагона, інших транспортних засобів або контейнера, наявність захисного маркування вантажу, а також справність тари;

б) перевірити відповідність найменування вантажу і транспортного маркування на ньому даним, зазначеним у транспортному документі, і вимагати від органів транспорту видачі вантажу за кількістю місць або вагою у всіх випадках, коли такий обов`язок покладений на них правилами, що діють на транспорті.

У разі видачі вантажу без перевірки кількості місць або ваги одержувач у порядку, встановленому правилами оформлення видачі вантажів, зобов`язаний вимагати від органів транспорту, щоб на транспортному документі була зроблена відповідна відмітка.

У всіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюються пошкодження або псування вантажу, невідповідність найменування і ваги вантажу або кількості місць даних, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, що діють на транспорті, одержувач зобов`язаний вимагати від органу транспорту складання комерційного акту. При неправильній відмові органу транспорту від складання комерційного акта одержувач зобов`язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову і здійснити прийняття продукції в порядку, передбаченому цією Інструкцією.

Позивач наполягає, що Відповідачем 2 жодної із вказаних дій здійснено не було, тоді як лише на наступний день Відповідач 2 оформив внутрішній документ, яким комісійно було зафіксовано нестачу вантажу у вагонах.

Порушення прав Відповідачем 3, на думку Позивача, виявилося в тому, що Відповідачем 3 належним чином не оформлено перевізні документи, а саме не вказано кількість місць у кожному вагоні у верхньому та нижньому ярусі.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач наполягає на тому, що зазнав збитків, виражені у втраті мінеральних добрив, а саме селітри аміачної, у кількості 41 тонн. При цьому, оскільки Позивачем було сплачено за вказані мінеральні добрива з розрахунку 10410 грн., у тому числі ПДВ, за 1 тонну селітри аміачної селітри, загальний обсяг збитків склав 426 810 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, зважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Згідно статті 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до абз. 1 п. 110 Статуту залізниць України, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

Відповідно до п. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини підчас перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідач 1 повністю заперечує позовні вимоги, зазначаючи, що по прибуттю на станцію призначення Калинівка-2, вагони були подані на під`їзну колію та прийняті вантажоодержувачем без претензій про що свідчать пам`ятки про подавання вагонів №№ 34,36 які додаються. Тобто вищевказані вагони вантажоодержувачем були прийняті без складання комерційного акту, що засвідчено підписом уповноваженої особи з боку вантажоодержувача ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» Мазника О.М. (довіреність від 28.12.2018 №59/18/1-К).

В цій частині суд приймає доводи відповідача 1 та зазначає про необґрунтованість заперечень позивача, враховуючи наступне.

Пунктом «Б» статті 130 Статуту визначено, що у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу має право заявляти претензії та позови до залізниці.

Отже, правомірними є доводи відповідач 1 про те, що при виявленні недостачі, псування або пошкодження вантажу вантажоодержувач - ТОВ «Торговий дім «Агроімпорт ЛТД» мав законне право не приймати вищевказані вагони та пред`являти претензії до Відповідача 1. В свою чергу, такого роду претензії вантажоодержувачем пред`явлено не було.

Також відповідач 1 доцільно вказує на те, що статтею 130 Статуту визначено право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, відповідно до якого право на пред`явлення позову має одержувач за умови пред`явлення накладної. Між тим, як вбачається із змісту накладних, які знаходяться в матеріалах справи та за якими здійснювалося перевезення вагонів, зазначених у позові, зі станції Жовтнева (зксп.) до станції Калинівка 2, одержувачем вантажу, що перевозився за цими накладними, виступав відповідач 2.

Статтею 133 Статуту, передбачено право на передачу іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що у спірних накладних права з переуступним підписом від вантажоодержувача на пред`явлення претензій і позовів до Залізниці передавалося позивачу, у зв`язку з чим суд приймає заперечення відповідача 1 про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, пред`явлених саме від імені Приватного підприємства "АГРО ФЄРТА".

При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач 2 правомірно вказує на те, що позивачем не доведено фактів, які могли б свідчити, що понесені ним втрати майнового характеру (41т. селітри аміачної) зумовлені протиправними діями відповідачів і всупереч вжитих ними заходів, як не доведено, що вони були невідворотнім результатом порушення відповідачами своїх зобов`язань, тобто наявність прямого причинного зв`язку між невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо збереження майна та збитками.

Також відповідач 2 посилається на висновки, викладені у Постанові Верховного суду по справі № 911/2179/15 від 27.11.2018, якими визначено, що наявність підписаних без заперечень актів наданих послуг, та виконаних робіт, у яких сторонами було погоджено вартість виконаних робіт і зазначені документи підписані повноважними представниками обох сторін, є доказами, ні підставі яких суди можуть встановлювати дійсні обставини справи.

Крім того, зазначаючи про те, що Верховний Суд у Постанові № 910/20965/16 від 29.05.2019 визначив, що в акті підписаному однією стороною додатково повинні досліджуватись вмотивованість підстав для відмови підписання з боку іншої сторони, а тому підписаний обома сторонами акт наданих послуг є достатнім і належним доказом прийняття послуг, відповідач вказує на те, що у даному випадку обставини справи виключають його відповідальність за нестачу вантажу.

Також судом приймаються обґрунтовані заперечення відповідача 3, мотивовані тими доводами, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено вимог щодо обов`язку відправника зазначення у накладних інформації щодо кількості місць у верхніх і нижніх ярусах, тоді як наявними у матеріалах справи відвіс-довідками підтверджується факти зазначення кількості та маси вантажу відправником. При цьому відповідач 3 правомірно вказує на факт того, що жодних фактів щодо неправильності оформлення перевізних документів, або невідповідності між фактичною кількістю вантажу і зазначеною в перевізних документах під час передачі вантажу до перевезення, а ні відправником, а ні залізницею виявлено не було, що свідчить про відправку вантажу відправником у повному обсязі та свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Під збитками в розумінні частини другої статті 224 Господарського кодексу України розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (стаття 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

В свою чергу, окрім того, що позивачем належним чином не обґрунтовано правових підстав пред`явлення ним позову про стягнення збитків, також стороною не мотивовано на підставі яких норм чинного законодавства Акціонерне товариство "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АГРОІМПОРТ ЛТД" та Товариство з обмеженою відповідальністю МОРСЬКЕ АГЕНСТВО "ПІТЕРС" несуть саме солідарну відповідальність за заподіяння шкоди перед кредитором в розумінні положення ст. 541 ЦК України.

Суд зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача про те, що він звернувся з вимогою про солідарне стягнення збитків з трьох відповідачів у зв`язку з неподільністю предмету зобов`язання, оскільки сам позивач неодноразово стверджував, що, на його думку, в кожного з відповідачів було окреме, непов`язане з іншими відповідачами зобов`язання, які (за доводами позивача) кожен з відповідачів порушив.

Зокрема, у заяві про усунення недоліків самим позивачем наголошувалося про те, що встановити розмір збитків, заподіяний кожним з відповідачів, не є можливим, оскільки протиправна поведінка кожного з відповідачів призвела до загальних збитків позивача.

Разом з цим, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами як фактів невиконання зобов`язань кожним з відповідачів, так і причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Разом з цим, як було встановлено судом, позивачем жодним чином не обґрунтовано доводів про порушення його прав та інтересів саме відповідачем 1, відповідачем 2 та відповідачем 3. Поряд з викладеним, позивачем не доведено належними доказами та не обґрунтовано відповідними нормами законодавства також підстав для стягнення збитків солідарно з трьох відповідачів.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідачів стосовно того, що позивачем не доведено наявність правових підстав для пред`явлення позову про стягнення збитків, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами належними та допустимими доказами, поданими у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2019.

Суддя І.В. Приходько