ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року Справа № 915/2051/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Степанової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (54020, м. Миколаїв, вул. Андреєва-Палагнюка, буд. 17; ідентифікаційний код 03328468)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 )

про: стягнення 8138,57 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Поросолова Л.М., адвокат за довіреністю,

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

30.09.2019 комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 1607/45 від 16.09.2019 про стягнення з фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича боргу в сумі 6259,20 грн та судового збору за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою суду від 03.10.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з недотриманням позивачем вимог статей ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України та приписано позивачу усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки у 10-денний строк з дня вручення відповідної ухвали.

17.10.2019 до суду від позивача надійшла заява № 1807/45 від 17.10.2019 про усунення недоліків позовної заяви, з уточненою позовною заявою, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 9330,27 грн, за неналежне виконання Договору проценти у сумі 5055,58 грн та судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1921,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: договору про надання послуг № 35 від 09.03.2017; рахунків (11 шт.); банківської виписки за 27.03.2018; прибуткових касових ордерів та касових чеків до них (2 шт.); претензії № 2083 від 08.11.2018; застосування норм статей 629, 901 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що з травня 2017 року по березень 2018 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 11852,74 грн. За договором надання послуг відповідач розрахувався частково, сплативши 2522,47 грн. Станом на день звернення до суду розмір основної заборгованості складає 9330,27 грн.

Ухвалою суду від 18.10.2019 після усунення позивачем недоліків позовної заяви, остання була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/2051/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначено на 05 листопада 2019 року об 11:15; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 05.11.2019 було відкладено розгляд справи № 915/2051/19 по суті на 05 грудня 2019 року о 10:15; приписано позивачу надати суду докази, які вказують на дати виставлення відповідачу рахунків за спожиту електроенергію, що надані до позову; приписано Миколаївській дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» в строк до 28.11.2019 повідомити суд про причини невручення та перебіг поштової кореспонденції за поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором 842.

14.11.2019 до суду від Миколаївської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» надійшов лист № 06-19-568 від 13.11.2019, з якого вбачається, що рекомендований лист з повідомленням про вручення 842 з позначкою «Судова повістка» повернутий за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

02.12.2019 до суду від позивача надійшла заява № 1999/45 від 28.11.2019 на виконання ухвали від 15.11.2019, за якою суду надано: копію аркушу журналу реєстрації вихідних листів за 27.12.2017 року; копію аркушу журналу реєстрації вихідних листів за 26.01.2018 року; копію конвертів та зворотних повідомлень відправлення.

У судовому засіданні 05.12.2019 представник позивача усно клопотав про відкладення розгляду справи для з`ясування та уточнення суті позовних вимог з урахуванням строку дії договору та заявив суду про намір подання відповідної заяви. Судом надано позивачу можливість реалізувати вказаний намір у дводенний строк від дня проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 05.12.2019 розгляд справи по суті було відкладено на 20 грудня 2019 року о 10:30.

11.12.2019 до суду від Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» надійшло клопотання № 2066/45 від 11.12.2019 (у порядку ст. 46 ГПК України), про намір подання якого представником позивача було зазначено у судовому засіданні 03.12.2019. У вказаному клопотанні позивач, з посиланням на норми ст. 46 Господарського процесуального кодексу України просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» заборгованість у сумі 8138,57 грн; судові витрати стягнути за рахунок відповідача.

До вказаного клопотання позивачем додано заяву № 2065/45 від 11.12.2019 (у порядку ст. 119 ГПК України), мотивовану тим, що під час подання позовної заяви, а також під час усунення недоліків, встановлених судом ухвалою від 03.10.2019 не було викладені належним чином обставин звернення до суду та не було враховано строк дії договору про надання послуг №35, укладеного 09.03.2017 між комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» та фізичною особою-підприємцем Жердєвим Миколою Володимировичем, що значно впливає на належне визначення як суми заборгованості за договором, так і розміру штрафних санкцій в бік зменшення. З урахуванням наведеного та керуючись ст. 119 ГПК України позивач просить суд визнати причини пропуску поважними, поновити строк, встановлений статтею 46 ГПК України, та прийняти подане клопотання від 11.12.2019 до розгляду.

Копії наведених документів були скеровані позивачем відповідачу 11.12.2019, що підтверджується доданими до клопотання відповідними доказами (опис вкладення до цінного листа, фіскальний чек, поштова накладна).

Вказані звернення позивача суд розглянув у судовому засіданні 20.12.2019.

Так, відповідно до змісту п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Справа № 915/2051/19 розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання у даній справі відбулося 05.11.2019.

Таким чином, встановлений процесуальним законом строк, протягом якого позивач мав право зменшити або збільшити позовні вимоги тривав до 05.11.2019, а клопотання № 2066/45 від 11.12.2019, в якому позивачем було зменшено суму позовних вимог у даній справі надійшло до суду 11.12.2019.

Разом із тим, відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

За такого, з урахуванням висловлюваного позивачем наміру, дозвіл на реалізацію якого було надано судом у судовому засіданні 05.12.2019, з метою забезпечення дотримання процесуальних прав сторін, суд поновив позивачу процесуальний строк на подання клопотання про зменшення позовних вимог.

Таким чином, у даній справі розглядаються позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» заборгованості у сумі 8138,57 грн, яка, виходячи з мотивувальної частини клопотання № 2066/45 від 11.12.2019 включає в себе заборгованість за договором в сумі 5958,90 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 978,40 грн, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 346,76 грн та інфляційні збитки в розмірі 854,51 грн.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи будь-яких заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, ухвалою суду від 18.10.2019 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву.

Копія вказаної ухвали направлена на адресу місцезнаходження відповідача, 29.10.2019 була повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою причини повернення «за місцем обслуговування» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 842). З отриманого на запит суду листа Миколаївської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» № 06-19-568 від 13.11.2019 вбачається, що рекомендований лист з повідомленням про вручення 842 з позначкою «Судова повістка» повернутий за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Судом перевірено відомості щодо адреси місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній особі в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

За правилами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно зі ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

З урахуванням наведеного слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 18.10.2019 у справі № 915/2051/19 є 29.10.2019. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву тривав до 13.11.2019 включно.

Разом із тим, ні станом на 13.11.2019, ні станом на дату розгляду справи по суті, відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

20.12.2019 в судове засідання з`явився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач в судове засідання втретє не з`явився, про причини нез`явлення суд не сповістив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2019 у справі № 915/2051/19, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, 12.12.2019 була повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 495).

Суд зазначає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постановах від 16.05.2018 у справі №910/15442/17, від 10.09.2018 у справі №910/23064/17, від 18.07.2019 у справі № 923/261/19.

Відповідно до приписів частини 1, пунктів 1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 20.12.2019 представник позивача підтвердив актуальність заявлених позовним вимог в редакції клопотання № 2066/45 від 11.12.2019 та просив суд стягнути за договором № 35 від 09.03.2017 з Фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича суму основного боргу 5958,90 грн, пеню за порушення строку оплати в сумі 978,40 грн, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 346,76 грн та суму інфляційних збитків 854,51 (сума загальної заборгованості 8138,57 грн).

Враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до змісту статті 240 ГПК України, суд 17.12.2019 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, суд -

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2017 року між Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» та Фізичною особою-підприємцем Жердєвим Миколою Володимировичем був укладений договір № 35 (далі - Договір) про надання послуг, предметом якого виступило надання позивачем, як виконавцем, послуг щодо використання для власних потреб відповідача, як замовника, стаціонарного кіоску з продажу квитків на проїзд в міському електротранспорті, який розташований на зупинці громадського транспорту «Сіті-Центр» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 63.

За умовами наведеного Договору:

- порядок оплати: оплата за перший місяць в розмірі 1000,00 грн., в тому числі ПДВ, здійснюється Замовником на підставі рахунку протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання рахунку (п. 2.1);

- за кожний наступний місяць сума 1000,00 грн., в тому числі ПДВ, сплачується з урахуванням індексу інфляції (п. 2.2);

- у відповідності з договором виконавець зобов`язується: забезпечити постійний доступ співробітників замовника до майна на протязі всього строку дії Договору (п. 3.1.1); не вчиняти дії, які б перешкоджали замовнику у використанні кіоску (п. 3.1.3);

- у відповідності з договором замовник зобов`язується: своєчасно та у повному обсязі сплачувати виставлені виконавцем рахунки за користування кіоском (п. 3.2.1); протягом 3(трьох) календарних днів і в повному обсязі оплачувати виставлені виконавцем рахунки за спожиту електроенергію (п. 3.2.3);

- у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених чинним Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 4.1);

- у разі невиконання або несвоєчасного виконання п.п.2.1, 2.2, 3.2.3 цього Договору замовник сплачує виконавцю проценти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції за кожний день прострочення, по день фактичної оплати заборгованості (п. 4.2);

- цей Договір вступає в силу з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання своїх зобов`язань (п. 5.1).

Договір скріплений підписами обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, щодо стягнення з відповідача, як замовника заборгованості за договором про надання послуг, внаслідок порушення останнім договірного зобов`язання оплаті вартості наданих послуг.

До предмету доказування у даній справі належать обставини нездійснення відповідачем розрахунків по договору за послуги щодо використання для власних потреб стаціонарного кіоску з продажу квитків на проїзд в міському електротранспорті.

Так, позивач, з урахуванням клопотання № 2066/45 від 11.12.2019 (у порядку ст. 46 ГПК України), фактично підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- договір про надання послуг № 35 від 09.03.2017;

- рахунки: № 417 від 16.07.2017, № 516 від 12.06.2017, № 610 від 12.07.2017, № 704 від 07.08.2017, № 798 від 07.09.2017, № 905 від 10.10.2017, № 1038 від 16.11.2017, № 1135 від 14.12.2017;

- копії сторінок журналу реєстрації вихідних листів за 27.12.2017 та за 26.01.2018;

- банківська виписка по рахунку за 27.03.2019;

- прибуткові касові ордери від 08.08.2017 та від 06.11.2017 з касовими чеками до них;

- претензія № 2083 від 08.11.2018 з доказам направлення відповідачу.

Відповідач, як вже було зазначено, відзиву на позовну заяву та жодних доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, положення ст. 901-907 ЦК України підлягають застосуванню до відносин, предметом яких є послуги, як вони визначаються в ч. 1 ст. 901 ЦК України: споживання в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, при умові надання послуги особисто виконавцем, якщо інше не визначено договором.

Матеріали справи свідчать про те, що за умовами укладеного 09.03.2017 між сторонами договору позивачем надавалися відповідачу послуги щодо використання для власних потреб стаціонарного кіоску з продажу квитків на проїзд в міському електротранспорті, який розташований на зупинці громадського транспорту «Сіті-Центр» за адресою: м. Миколаїв, пр. Леніна, 63.

На виконання пунктів 2.1, 3.2.1 Договору позивачем протягом строку дії договору були сформовані відповідачу такі рахунки для оплати послуг з використання кіоску (на загальну суму 8481,67 грн):

- № 417 від 16.07.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті з 01.05.2017 по 31.05.2017) на суму 1022,47 грн;

- № 516 від 12.06.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті з 01.06.2017 по 30.06.2017) на суму 1035,77 грн;

- № 610 від 12.07.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті з 01.07.2017 по 31.07.2017) на суму 1052,34 грн;

- № 704 від 07.08.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті з 01.08.2017 по 31.08.2017) на суму 1054,44 грн;

- № 798 від 07.09.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті з 01.09.2017 по 30.09.2017) на суму 1054,44 грн;

- № 905 від 10.10.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті за жовтень 2017 року) на суму 1075,54 грн;

- № 1038 від 16.11.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті за листопад 2017 року) на суму 1088,44 грн;

- № 1135 від 14.12.2017 (за використання стаціонарного кіоску з продажу талонів в міському електротранспорті за грудень 2017 року) на суму 1098,23 грн.

Відповідачем, в свою чергу були здійснені відповідні оплати за використання кіоску на загальну суму 2522,47 грн, що підтверджується наступними доказами:

- прибутковий касовий ордер від 08.08.2017 на суму 1022,47 грн (прийнято від: ФОП Жердєв; підстава: «использ. киоска за май 2017»), з фіскальним чеком до нього;

- прибутковий касовий ордер від 06.11.2017 на суму 1200,00 грн (прийнято від: ФОП Жердєв М.В.; підстава: «использ. киоска июнь - 1035,77, июль - 164,23»), з фіскальним чеком до нього;

- банківська виписка за 27.03.2018, щодо здійснення платежу на суму 300,00 грн (призначення платежу: «ИСПОЛЬЗОВАНИЕ СТАЦИОНАРНОГО КИОСКА ПО ПРОДАЖЕ ТАЛОНОВ В ГОРОДСК ЕЛЕКТРОТРАНСПОРТЕ УЛ АНДРІҐВА 17;ДОГОВІР №35 ; ЖЕРДЕВ Н.В.;; УЛ АНДРІҐВА 17;ДОГОВІР №35 ;;»). Відповідно до бухгалтерської довідки № 2061-1/45 від 10.12.2019 оплата в сумі 300,00 грн від 27.03.2018 зарахована за липень 2017 року.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 08.11.2018 оформив претензію № 2083 до відповідача щодо неналежного виконання останнім зобов`язань по договору в частині оплати вартості наданих послуг. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідне поштове відправлення направлене на адресу місцезнаходження відповідача було повернуте відправнику відділенням поштового зв`язку з відміткою причини повернення «закінчення строку зберігання» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 797).

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної та своєчасної оплати за надані послуги закон покладає на замовника.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду жодних доказів щодо відсутності заборгованості перед Комунальним підприємством «Миколаївелектротранс» за договором про надання послуг № 35 від 09.03.2017.

За висновками же суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти здійснення платежів за договором про надання послуг № 35 від 09.03.2017, у зв`язку із чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що нарахування позивача здійснені з допущенням арифметичних помилок. За перерахунком суду, розмір основної заборгованості, що підлягає стягненню за договором про надання послуг № 35 від 09.03.2017 складає 5959,20 грн (8481,67- 2522,47).

Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), то з вказаних причин з відповідача належить стягнути суму основного боргу, яка була заявлена позивачем, в розмірі 5958,90 грн.

Решта ж позовних вимог, в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 978,40 грн, відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 346,76 грн та інфляційних збитків в розмірі 854,51 грн, не підлягає задоволенню, у зв`язку із наведеним нижче.

По-перше, суд відмічає, що за приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з уточненої позовної заяви № 1807/45 від 17.10.2019, а також клопотання № 2066/45 від 11.12.2019 позивач нараховує відповідачеві пеню, з посиланням на п. 4.2 Договору про надання послуг № 35 від 09.03.2017.

Разом із тим, вищезазначений п. 4.2 Договору, викладений сторонами в такій редакції: «У разі невиконання або несвоєчасного виконання п.п.2.1, 2.2, 3.2.3 цього Договору Замовник сплачує Виконавцю проценти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції за кожний день прострочення, по день фактичної оплати заборгованості».

На переконання суду, зі змісту зазначеного пункту договору не вбачається узгодження сторонами умови про відповідальність замовника у вигляді саме пені. Решта умов договору відповідних домовленостей між сторонами також не містить.

По-друге, у відповідності до приписів п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, з огляду на вимоги ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Водночас, надані Комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» докази не дають суду можливості здійснити перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку.

Так, відповідно до норм чинного законодавства кредитор має право на нарахування боржнику пені, а також передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних збитків та трьох процентів річних за час прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Отже, для перевірки обґрунтованості та правильності відповідних нарахувань суд має перевірити, у тому числі коректність визначення позивачем періоду прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Умови Договору пов`язують строк виконання боржником зобов`язання зі здійснення платежів за договором (а, отже, і настання періоду прострочення у разі нездійснення відповідних платежів) із виставленням позивачем рахунків відповідачу.

Разом із тим, в заявах по суті справи позивач не зазначає про надіслання рахунків відповідачу. З наявних в матеріалах справи доказів, відповідних обставин також не вбачається.

Надані позивачем копії аркушів «журналу реєстрації вихідних листів» не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів направлення відповідачу рахунків, оскільки наявна в них інформація не дозволяє ідентифікувати які саме рахунки були направлені замовнику. Крім того, надані документи, за наявності у них повної інформації, в будь-якому випадку могли б свідчити лише про направлення відповідачу трьох рахунків, в той час як позивачем нарахування пені, інфляційних витрат та процентів за користування грошовими коштами здійснено з урахуванням заборгованості за шістьма рахунками.

Отже, позивач належними та допустимими доказами не підтвердив дати виставлення відповідачу рахунків на оплату, що унеможливлює перевірку судом правильності визначення позивачем періоду прострочення виконання боржником зобов`язання, а, отже і правильності нарахування пені, відсотків за користування грошовими коштами та інфляційних збитків.

За такого суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1406,56 грн ((5958,90 / 8138,57) * 100 % = 73,22 %; 73,22 % * 1921,00 = 1406,56) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жердєва Миколи Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (54020, м. Миколаїв, вул. Андреєва-Палагнюка, буд. 17; ідентифікаційний код 03328468) заборгованість в розмірі 5958,90 грн основного боргу, а також 1406,56 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» (54020, м. Миколаїв, вул. Андреєва-Палагнюка, буд. 17; ідентифікаційний код 03328468).

Відповідач: Фізична особа-підприємець Жердєв Микола Володимирович ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено та підписано судом 26.12.2019.

Суддя О.Г. Смородінова