ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/1389/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

представників учасників справи

позивача - Савченко М.С.,

відповідача - Литвин П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019

(головуючий суддя Агрикова О.В., судді Тарасенко К.В., Чорногуз М.Г.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019

(суддя Смирнова Ю.М.)

у справі №910/1389/19

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання дій протиправними та визнання права,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

1.1. Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання дій протиправними та визнання права.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню відповідача до початку опалювального сезону 2016/17 року зобов`язано видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними. Зважаючи на те, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не видало вказані номінації, позивач вважає такі дії неправомірними.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 30 вересня 2016 року між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" як споживачем (далі - КП "Маріупольтепломережа", позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", відповідач) як постачальником укладено договір №4732/1617-РО-6 постачання природного газу (далі - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 96,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 6,4 тис.куб.м, листопад - 11,9 тис.куб.м, грудень - 19,5 тис.куб.м, січень - 24,0 тис.куб.м, лютий - 18,0 тис.куб.м, березень - 16,7 тис.куб.м.

2.2. У п. 2.2 договору сторони підтвердили, що обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

2.3. Згідно з п. 2.6 договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Укртрансгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

2.4. За змістом п.3.2 договору споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися планованими обсягами, зазначеними у п. 2.1 цього договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Згідно з п.3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

2.5. Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1 договору).

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 2471,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 2965,20 грн (п.5.2. договору).

2.6. Підпунктом 4 п. 7.2. договору встановлено, що споживач зобов`язаний самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу; в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу.

Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3 договору).

2.7. Згідно з п.п. 2 п. 7.4 договору постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

Відповідно до п. 12.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На підставі додаткової угоди №1 від 23.01.2017 до договору сторони погодили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно.

2.8. Суди встановили, що у матеріалах справи наявні:

- Лист №2446/05 від 19.09.2016, відповідно до якого позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу на жовтень місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 6400 куб.м.;

- Лист №2937/05 від 18.10.2016, згідно з яким позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу з 30 по 31 жовтня місяця 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 4140 куб.м.;

- Лист №2940/05 від 20.10.2016, на підставі якого позивач звернувся до відповідача з проханням про виділення лімітів витрат природного газу на листопад місяць 2016 року для виробництва теплової енергії, в т.ч. для потреб релігійних організацій в об`ємі 11900 куб.м.;

Відповідно до листа №3777/06 від 18.10.2016, листа №3782/06 від 21.10.2016 та листа №3802/06 від 09.11.2016 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про вжиття заходів для погашення заборгованості, зокрема, складання графіків погашення заборгованості за природний газ, яка сформована станом на 01.08.2016 терміном на 7 років та просив виділити номінації на жовтень-листопад 2016 року.

Суди також встановили, що позивач звертався до відповідача з проханням про підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень місяць 2016 року (лист №4930/03 від 05.12.2016).

Натомість, відповідач повернув їх листом без підпису та повідомив позивача про умови постачання природного газу в осінньо-зимовий період 2016/2017.

Аналогічно позивач звертався до відповідача з вимогами підписати акти приймання-передачі природного газу за листопад 2016 року. Втім відповідач повернув акти приймання-передачі природного газу за вказаний місяць без підписання.

Зазначені обставини і стали підставою для виникнення спору у цій справі.

3. Стислий виклад змісту судових рішень, ухвалених у справі

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 - протиправними.

Визнано право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м. та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м. за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" судовий збір у розмірі 3 842,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" наділене спеціальними обов`язками щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається в т.ч. релігійними організаціями. Відповідач є ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, а тому на підставі відповідного договору постачання природного газу та спеціальних підзаконних нормативних актів було зобов`язане постачати природний газ КП "Маріупольтепломережа", як виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій, і це є обов`язком Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не правом.

За висновком суду першої інстанції, вирішення питання щодо споживання позивачем природного газу саме в межах договору та правомірності дій відповідача щодо невидачі позивачу номінацій у спірний період є визначальним для кваліфікації відбору природного газу з ГТС як санкціонованого/несанкціонованого та, відповідно, наявності/відсутності підстав для застосування до позивача як споживача, відповідних санкцій.

3.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання права КП "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 1,290 тис.куб.м та у листопаді 2016 року у обсязі 6,413 тис. куб. м за договором №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 року - протиправними.

Натомість, щодо вимоги позивача про визнання його права на споживання природного газу за договорами з відповідачем у визначених обсягах у жовтні - листопаді 2016 року суд зазначив, що вона спрямована на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

Отже, суд зазначив, що заявлена позивачем вимога про визнання за ним права на використання помісячно у конкретному обсязі природного газу, який вже спожито, є вимогою про встановлення юридичного факту, а тому не підлягає задоволенню у господарському процесі. При цьому суд врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18.

4. Стислий виклад вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з рішенням та постановою судів попередніх інстанцій у частині задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до суду з касаційною скаргою. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 в частині задоволених позовних вимог, якими визнано дії АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором протиправними. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити КП "Маріупольтепломережа" у задоволенні позову. В решті судові рішення залишити без змін. Витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем у справі, покласти на позивача.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник посилається на неналежність обраного позивачем способу захисту.

Вимога про визнання протиправними дій суб`єкта господарювання за своєю суттю є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправними дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором, позивач фактично просив установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм правову оцінку.

Проте законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання дій суб`єкта господарювання протиправними, адже задоволення відповідної вимоги не призведе до захисту прав, а лише може використовуватися для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним на ефективним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція, згідно з доводами скаржника, відображена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2019 у справі №910/13755/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту суперечить встановленим положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб`єкта господарювання, що є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, не надали належної правової оцінки суті та змісту заявленої позивачем вимоги, не оцінили можливість та спосіб виконання прийнятого рішення та ухвалили рішення про задоволення позовної вимоги, яка взагалі не може бути предметом розгляду в межах господарського процесу.

4.3. Крім того, скаржник наполягає на існуванні обставин та правових підстав, які обумовили неможливість постачання АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу позивачу у жовтні та листопаді 2016 року.

У зазначеному аспекті скаржник зазначає, що однією з обов`язкових передумов поставки природного газу споживачу є не тільки наявність укладеного з постачальником договору постачання природного газу, а й дотримання сторонами його умов.

У преамбулі договору, укладеного між сторонами спору, сторони погодили, що під час його укладання та внесення змін керуються, зокрема Законом України "Про ринок природного газу" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, а отже, укладаючи договір діяли відповідно до вимог вказаних нормативних документів, а також були обізнані про необхідність виконання обов`язків, які вони покладають на сторін договору, в тому числі щодо обов`язку виконання позивачем п. 17 Постанови №758.

Договір не містить жодної норми, яка б встановлювала безумовний обов`язок відповідача здійснювати постачання природного газу позивачу у випадку невиконання ним вимог постанови № 758.

Отже, право позивача на придбання природного газу за укладеним з АТ "НАК "Нафтогаз України" договором не є абсолютним та залежить від ряду умов, зокрема від належного виконання позивачем пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що в жовтні та листопаді 2016 року позивач несанкціоновано відбирав природний газ з газотранспортної системи.

Судами безпідставно взято до уваги лист позивача від 05.12.2016 №4903/03. Висновки Господарського суду міста Києва щодо погашення заборгованості станом на 31.12.2016 та відсутності поточної заборгованості за договором жодним чином не впливають на правовідносини з постачання природного газу в жовтні та листопаді 2016, а можуть лише додатково свідчити про існування такої заборгованості в спірні місяці та невиконання позивачем вимог пункту 17 постанови №758. Апеляційний господарський суд не надав належної правової оцінки цим висновкам місцевого господарського суду, залишив поза увагою аргументи відповідача, а також не навів жодних обґрунтувань чому він не прийняв або відхилив ці обставини та доводи.

Висновки Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду про те, що АТ "НАК "Нафтогаз України" було зобов`язане видати номінації з посиланням на розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", на думку скаржника, є безпідставним та необгрунтованим. Відповідач вважає, що суди вибірково застосували норми законодавства, а також жодним чином не обґрунтували підстави ігнорування вимог пункту 17 Постанови № 758, які є обов`язковими для виконання позивачем.

4.4. Скаржник також зазначає, що при розгляді справи та ухвалені судових рішень, які оскаржуються, Господарський суд міста Києва та Північний апеляційний господарський суд порушили приписи статей 50, 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, та ухвалили необґрунтовані судові рішення.

4.5. У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги відповідача та просить відмовити у її задоволенні, залишивши без змін судові рішення, що оскаржуються.

Загалом позиція та доводи позивача, наведені у відзиві, ґрунтуються на висновках, здійснених судами попередніх інстанції у рішенні та постанові, які переглядаються.

Позивач вважає правильним висновок судів про те, що вирішення питання щодо споживання КП "Маріупольтепломережа" природного газу в межах договору та правомірності дій відповідача щодо невидачі позивачу номінацій у спірний період, є визначальним для кваліфікації відбору природного газу з ГТС як санкціонованого чи несанкціонованого та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для застосування до позивача як споживача відповідних санкцій. З огляду на це КП "Маріупольтепломережа" вважає, що обраний ним спосіб захисту своїх прав є належним.

Натомість, відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №904/5621/17, питання правомірності чи неправомірності дій (бездіяльності) АТ "НАК "Нафтогаз України" може бути предметом окремого позову, а тому відповідач безпідставно зазначає про необхідність скасування рішення та постанови у цій частині.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення, які переглядаються, відповідач оскаржує в частині задоволених позовних вимог, а саме про визнання протиправними дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання позивачу номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором. В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Отже, Суд здійснює касаційний перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 в частині задоволення позовних вимог Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" про визнання протиправними дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. За змістом положень статей 1, 2 ГПК України правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд здійснює захист їх прав та законних інтересів, у випадку їх порушення, невизнання або оспорення.

Положеннями статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (п.74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17).

5.2.2. Задовольнивши позовні вимоги КП "Маріупольтепломережа" про визнання протиправними дій АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання позивачу номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року, суди дійшли висновку про належність обраного КП "Маріупольтепломережа" способу захисту. Проте суд касаційної інстанції вважає цей висновок судів помилковим, з огляду на таке.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У цій справі вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання номінацій по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання дій АТ "НАК "Нафтогаз України" протиправними, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм відповідну правову оцінку. Тобто позивач просить встановити неналежне виконання відповідачем вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17, що призвело до неналежного виконання зобов`язань за договором поставки природного газу.

Закон не передбачає такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів як визнання протиправними дій суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення цієї вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів, зокрема у інших судових процесах.

Тому встановлення певних обставин є неналежним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та законних інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17, постанові Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18, ухваленій у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду та постановах Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №909/953/18 та від 21.08.2019 у справі №910/13755/18. Відступати від зазначеної позиції колегія суддів Верховного Суду, яка розглядає цю справу, не вважає за можливе.

5.2.3. Враховуючи викладене, Суд погоджується з доводами касаційної скарги відповідача, про які зазначено у п.4.2 цієї постанови, та вважає неналежним обраний позивачем спосіб захисту у цій частині позовних вимог.

Зазначене є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову про визнання протиправними дій АК "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій.

5.2.4. Інші доводи касаційної скарги та аргументи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, Суд у зв`язку з цим відхиляє як неналежні.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Згідно з п.3 ч.1 ст.308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.2. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ч.1 ст.311 ГПК України).

6.3. Зважаючи на зазначене вище у розділі 5 цієї постанови, Суд вважає, що в результаті неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм ст.16 ЦК України та ст.20 Господарського кодексу України, суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову КП "Маріупольтепломережа" в частині визнання протиправними дій АК "НАК "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016.

Закон не передбачає такий спосіб захисту прав чи інтересів у господарському судочинстві. Отже, рішення та постанова судів попередніх інстанцій в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні таких позовних вимог.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

7.2. Керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними у статті 129 ГПК України, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції задовольняє касаційну скаргу відповідача, обов`язок з відшкодування понесених скаржником судових витрат за розгляд справи у суді покладається на позивача.

8. Висновок Верховного Суду щодо застосування норм права

8.1. Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує чи існує у позивача право або законний інтерес. Якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, чи підлягає право або законний інтерес захисту та чи буде такий захист ефективним за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Якщо обраний позивачем спосіб захисну не відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 у справі №910/1389/19 в частині визнання протиправними дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за договором постачання природного газу №4732/1617-РО-6 від 30.09.2016 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" у задоволенні позову. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 у справі №910/1389/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (ідентифікаційний код 33760279, адреса місцезнаходження: 87534, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Гризодубової, будинок 1) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720, адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6) 3 842,00 (три тисячі вісімсот сорок дві гривні 00 копійок) судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги та 2 881,50 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді І. Кондратова

Л. Стратієнко