ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.12.2019 Справа № 905/1950/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Доннік А.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА, м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА, с. Діанівка

про стягнення 249027,29грн.

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Шпортило Я.І.- довіреність б/н від 22.01.2019;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Савченко С.І. ордер КС №609775 від 13.11.2019.

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА», с. Діанівка про стягнення 249027,29грн., з яких: основна сума боргу у розмірі 190000,00грн., 3% річних у сумі 10405,76грн., пеня у сумі 24687,63грн., інфляція у сумі 23933,90грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №01/18 від 09.01.2018 в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати за отриманий товар, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляції.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1950/19; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

14.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про надання додаткового часу для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Клопотання судом задоволено.

04.12.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивачем не додано до позовної заяви доказів передачі документів, які підтверджують якість товару. Відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу.

Через канцелярію суду 05.12.2019 від відповідача надійшло клопотання, за змістом якого останній просить у зв`язку з наміром врегулювати спір мирним шляхом продовжити строк підготовчого провадження по справі №905/1950/19. Надав копію мирової угоди та копію спільної заяви про затвердження мирової угоди, які підписані тільки з боку відповідача. Крім цього, відповідач надав клопотання про зменшення розміру пені, в якому просив зменшити розмір неустойки (пені), заявленої позивачем у справі №905/1950/19 до повного звільнення.

05.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в яких позивач просить відмовити в задоволенні заяви про зменшення неустойки (пені), позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У підготовчому засіданні 05.12.2019 представник позивача від укладання мирової угоди відмовився, вважав за можливе закрити підготовче провадження, призначити розгляд справи по суті; представник відповідача відкликав клопотання про продовження строку підготовчого провадження у зв`язку з відмовою позивача укласти мирову угоду, вважав за можливе закрити підготовче провадження, призначити розгляд справи по суті. Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.12.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 19.12.2019 о 14:00 год.

Розгляд справи по суті розпочато 19.12.2019.

Представник позивача в судових засіданнях просив задовольнити позов, відповідач проти задоволення позову заперечував. Відповідач наполягав на зменшенні штрафних санкцій, позивач проти задоволення цього клопотання заперечив.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, господарський суд встановив наступне.

09.01.2018 між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА (продавець) та відповідачем, Приватним акціонерним товариством ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА (покупець), укладено договір поставки №01/18 (договір), за умовами якого, продавець зобов`язується поставляти (передавати у власність) товари (ветеринарні препарати, вакцини та ін.) на умовах, згідно із переліком та в кількості, визначених відповідно до умов договору (надалі-товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у видаткових накладних, що виписуються на кожну партію товару (п.1.1. договору).

Товар за договором поставляється партіями, партією товару вважається товар, визначеній в одній видатковій накладній (п.1.2. договору).

Ціна товару за цим договором становить гривневий еквівалент ціни, визначений в євро в прайс-листі наданому продавцем покупцю. Ціна визначається на кожну партію товару, відповідно до цін на окремі одиниці товару, та вказується у рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних. Загальну сума договору складається із вартості окремих партій товару. До вартості товару включається ПДВ за ставкою 20% (п.2.1. договору).

Покупець зобов`язується здійснити оплату ціни відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній, в повному обсязі на умовах попередньої оплати. За окремим погодженням сторін оплата ціни партії товару може здійснюватися протягом 15 календарних днів з моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару (п.2.4. договору).

Датою оплати за товар вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок продавця (п.2.7 договору).

Ціна в кожної партії товару визначається в рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних. Під час визначення ціни товару враховується ситуація на відповідному ринку та добросовісність виконання сторонами зобов`язань за даним договором в тому числі покупця щодо своєчасності оплати раніше поставлених партій товару та може бути змінена продавцем (п.2.8. договору).

Згідно п. 3.16 договору передбачено, що продавець забезпечує кожну партію товару документацією відповідно до умов поставки. Разом з кожною партією товару продавець передає покупцю такі документи: рахунок-фактура (1 примірник, підписаний продавцем); видаткова накладна (2 примірники, підписані продавцем); реєстраційне посвідчення та листівка-вкладка на ветеринарні препарати, що відпускаються; сертифікат якості на кожну серію товару. Покупець зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару покупцю, а також надати продавцю доручення на отримання товарно-матеріальних цінностей від продавця.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2018, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору (п.9.1. договору).

Термін дії договору вважається кожен раз автоматично продовженим до 31 грудня кожного наступного календарного року включно без складання додаткової угоди до договору, якщо жодна із сторін не заявлять про його припинення за 1 (один) місяць до закінчення відповідного терміну дії договору (п.9.2. договору).

На підтвердження обставин щодо поставки товару відповідачу, позивач надав до матеріалів справи видаткові накладні: №СА-0000003 від 09.01.2018 на суму 15421,22грн., №СА-0000002 від 09.01.2018 на суму 24387,54грн., №СА-0000557 від 20.03.2018 на суму 117177,19грн., №СА-0001127 від 21.05.2018 на суму 230308,85грн., №СА-0001431 від 21.06.2018 на суму 32059,30грн., №СА-0002487 від 08.10.2018 на суму 8295,60грн., №СА-0000677 від 21.03.2019 на суму 143442,62грн., №СА-0001352 від 28.05.2019 на суму 7502,40грн., №СА-0002400 від 05.09.2019 на суму 7069,20грн., всього 585663,92грн., які підписані обома сторонами без заперечень та зауважень. Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписами уповноважених осіб, які діяли на підставі довіреностей, наявних в матеріалах справи.

Відповідач частково сплатив за отриманий товар, що підтверджено банківськими виписками, в результаті чого не сплаченою залишилась сума у розмірі 190000,00грн. Відповідач у відзиві зазначив, що сума неоплаченого товару складає 190000,14грн.

На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача основну суму боргу у розмірі 190000,00грн., 3% річних у сумі 10405,76грн., пені у сумі 24687,63грн., інфляції у сумі 23933,90грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договору №01/18 від 09.01.2018, який укладений між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 91 вказаного Кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу приписів ст.ст.77, 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач довів належними доказами, що поставив товар, а відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару у відповідності до умов договору належним чином не виконав, у зв`язку з викладеним, у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 190000,00 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, що всупереч п 3.16 договору, позивачем не доведено факту передачі разом з товаром документів відповідачу, які підтверджують якість товару, не приймаються судом до уваги на підставі наступного.

За ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, згідно ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В той же час, статтею 688 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок покупця повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Виходячи зі змісту статей 688 та 690 Цивільного кодексу України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно договору зобов`язань щодо надання відповідачу документів, не надано доказів відмови від цієї продукції та прийняття її у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання позивач виконав у відповідності з умовами договору та надав разом з товаром документи, зазначені в п. 3.16 договору.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 10405,76грн., пені у сумі 24687,63грн., інфляція у сумі 23933,90грн.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.6.2. договору у випадку порушення покупцем строку оплати вартості товару, останній зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості товару за кожен день прострочення платежу. Пеня за несвоєчасну оплату товару нараховується протягом 1 року.

Суд зазначає, що при розрахунку пені позивач помилково включає день фактичної часткової сплати суми заборгованості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, а також в п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Після здійснення перерахунку в межах визначеного позивачем періоду прострочення, враховуючи пункт 6.2. договору та з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за перерахунком суду сума пені є більшою, ніж заявлено позивачем. Приймаючи до уваги, що позивач не скористався своїм правом щодо збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 24687,63грн. нараховану за видатковою накладною №СА-0000677 від 21.03.2019 за період з 06.04.2019 по 15.10.2019 (з урахуванням часткової оплати).

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивач нарахував 3% річних у сумі 10405,76грн. та інфляційні у сумі 23933,90грн.

Суд зазначає, що при розрахунку 3% річних позивач помилково включає день фактичної часткової сплати суми заборгованості, крім того, позивачем невірно встановлено період нарахування 3% річних за видатковою накладною №СА-0001127 від 21.05.2018.

Здійснивши самостійно перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 3% річних в сумі 10160,61 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Як встановлено судом, позивачем інфляційні втрати нараховані за періоди, які становлять менше місяця, нарахування здійснювались не на суму боргу, що існувала на останній день місяця, крім того, при розрахунку позивачем не враховувалась дефляція.

Суд самостійно здійснив перерахунок інфляційних втрат та встановив наступне.

За видатковими накладними №СА-0000002, №СА-0000003 від 09.01.2018 за розрахунком суду інфляційні нарахування підлягають задоволенню за період з лютого 2018 року по травень 2018 року у сумі 1124,99грн.

За видатковою накладною №СА-0000557 від 20.03.2018 за розрахунком суду інфляційні нарахування підлягають задоволенню за період з травня 2018 року по травень 2019 року у сумі 6690,53грн.

За видатковою накладною №СА-0001127 від 21.05.2018 за розрахунком суду інфляційні нарахування підлягають задоволенню за період з липня 2018 року по вересень 2019 року у сумі 8993,76грн.

За видатковою накладною №СА-0001431 від 21.06.2018 за розрахунком суду інфляційні нарахування підлягають задоволенню за період з серпня 2018 року по квітень 2019 року у сумі 1551,00грн.

За видатковою накладною №СА-0000677 від 21.03.2019 за розрахунком суду інфляційні нарахування підлягають задоволенню за період з травня 2019 року по вересень 2019 року у розмірі - 4,42грн. (дефляція).

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань частково, в розмірі 18355,86 грн.

Відповідачем надане клопотання про зменшення розміру пені, в якому останній просив зменшити розмір неустойки (пені), заявленої позивачем у справі №905/1950/19 до повного звільнення.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що у 2018 році на підприємстві значно скорочений штат працівників, підприємство знаходиться в зоні АТО, що вкрай ускладнює ведення господарської діяльності. Обсяги реалізації продукції значно зменшились у 2018-2019р.р. Непокритий збиток за 9 місяців 2019 року від діяльності відповідача склав 14208тис. грн.

Позивач проти зменшення пені заперечив.

Оцінюючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.219 Господарського кодексу України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Тобто, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Таким чином, ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Крім того, Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Договір поставки №01/18 був укладений 09.01.2018, тобто після початку проведення антитерористичної операції, сіло Діанівка Волноваського району Донецької області не віднесено до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085, отже факт знаходження відповідача в зоні АТО не може бути підставою в даному випадку для зменшення розміру неустойки.

Судом враховано, що позивач нарахував пеню всього за однією видатковою накладною, отже за висновками суду, нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені не є завищеним та відповідає, передбаченим у п.6 ст.3 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи викладене, клопотання відповідача про зменшення пені підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає віднесенню на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Крім понесених витрат на суму судового збору, позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які включають витрати на професійну правничу допомогу (послуги адвоката) у сумі 25 000,00 грн. Однак, позивачем вказано, що докази фактичних витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Так, згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи повідомлення позивачем про подання відповідних доказів відповідно до вимог ст.129 ГПК України, суд на даному етапі не вирішує питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (послуги адвоката) у сумі 25 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 46, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА, м. Київ до відповідача, Приватного акціонерного товариства ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА, с. Діанівка про стягнення 249027,29грн., з яких: основна сума боргу у розмірі 190000,00грн., 3% річних у сумі 10405,76грн., пеня у сумі 24687,63грн., інфляція у сумі 23933,90грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА (85783, Донецька обл., с. Діанівка, вул.Миру, 1А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА (04080, м.Київ, вул.В.Хвойки, 18/14, корп.1, оф.301-303, ) основну суму боргу у розмірі 190000,00грн., 3% річних у сумі 10160,61 грн., пеня у сумі 24687,63грн., інфляція у сумі 18355,86 грн., а також судовий збір в сумі 3648,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач (стягувач) Товариство з обмеженою відповідальністю СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ УКРАЇНА (04080, м.Київ, вул.В.Хвойки, 18/14, корп.1, оф.301-303, ).

Відповідач (боржник) Приватне акціонерне товариство ДІАНІВСЬКА ПТАХОФАБРИКА (85783, Донецька обл., с. Діанівка, вул.Миру, 1А, ).

У судовому засіданні 19.12.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 27.12.2019.

Суддя Г.Є. Курило