ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа№ 920/792/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека»

на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 (повний текст рішення складено 11.09.2019)

у справі №920/792/19 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека»

про стягнення 162 768 грн 29 коп.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Томаш» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» (далі, відповідач) про стягнення 162 768 грн 29 коп., з яких: 123 571 грн 29 коп. боргу, 4 796 грн 62 коп. пені, 34 400 грн 38 коп. штрафу за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №33 від 02.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за Договором поставки зобов`язання по поставці товару, відповідачем товар було прийнято, однак не оплачено, що є порушенням пункту 4.2. Договору та підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, пені та штрафу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш» до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» про стягнення 162 768 грн 29 коп. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Томаш» 123 571 грн 29 коп. боргу, 4 796 грн 62 коп. пені, 34 400 грн 38 коп. штрафу, 2 441 грн 52 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання з поставки товару відповідачу, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару та станом на день подання позовної заяви має перед позивачем заборгованість у розмірі 123 571,29 грн. Водночас, у зв`язку із простроченням оплати товару згідно умов Договору, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу на підставі пункту 6.2. Договору задоволено згідно розрахунку позивача, що міститься в позовній заяві, який відповідає умовам договору і вимогам закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, 26.09.2019 (про що свідчить відбиток вхідного штемпелю Господарського суду Сумської області) Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- позовна заява підписана директором позивача Томаш О.С., однак, жодних відомостей про його повноваження як директора ні в позовній заяві, ні у додатках до неї не має, а відтак були наявні підстави для залишення позову без розгляду на підставі статті 226 Господарського процесуального кодексу України;

- підставою для стягнення заборгованості у даній справі позивач зазначив заборгованість за Договором поставки №33 від 02.01.2019 на загальну суму 123 571,29 грн. Відповідно до статті 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства станом на кінець попереднього кварталу, приймаються виключно загальними зборами учасників. Однак, жодних відомостей про надання згоди ТОВ Фірма «Томаш» на вчинення спірного правочину ні в позовній заяві, ні у додатках до неї не має. Тобто, правомочність підписання, а отже, - і дійсність договору № 33 від 02.01.2019 та взагалі його укладення позивачем не доведено, що унеможливлює будь-які стягнення на підставі цього договору;

- в порушення чинного законодавства ТОВ Фірма «Томаш» не намагалось застосувати позасудовий порядок вирішення спору, жодних претензій з боку позивача ТОВ Фірма «Стара аптека» не отримувало;

- у виписці з особистого рахунку позивача значиться надходження від ТОВ Фірма «Стара аптека» платіжним доручення №762 від 16.07.2019 оплата у розмірі 2100,00 грн., а у розрахунках пені та штрафу по цьому дорученню значиться сума 1 196,32 грн. Також у наведених документах значаться зовсім різні накладні на товар. Аналогічні «нестиковки» є і у ряді інших випадків, зокрема не збігаються номери накладних у розрахунках, таблицях з номерами на копіях самих накладних, і т.д.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу від 30.10.2019, що надійшов через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду 01.11.2019, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін. У відзиві позивач наголосив на тому, що суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у встановленому у рішенні суду розмірі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Скрипки І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 1 741,29 грн.

07.10.2019 представник апелянта подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19, до якої додане платіжне доручення №1088 від 15.10.2019 про доплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19 у розмірі 1 741, 29 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №920/792/19 є вимоги про стягнення 162 768 грн 29 коп., а відтак вказана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строк для подання відзиву, заяв та клопотань.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

02.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №33 (далі, Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору позивач зобов`язався систематично поставляти і передавати у власність покупця лікарські вироби медичного призначення та інші товари, які мають право придбавати та продавати аптечні заклади та їх структурні підрозділи, а покупець зобов`язується приймати товар і вчасно здійснювати оплату на умовах даного договору.

Згідно пункту 3.1. Договору загальна сума договору складається із суми всіх накладних за даним договором.

Ціна товару, сума кожної поставки, відстрочка оплати поставленого товару і розмір націнки вказуються в накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (пункт 3.2. Договору).

Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку у формі платіжного доручення або в іншій формі, передбачені чинним законодавством (пункт 3.3. Договору).

Позивач обов`язок по Договору виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на суму 123 571 грн 29 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін товарно-транспортними накладними та довіреністю №1 від 02.01.2019 (том 1, а.с.12-68).

Факт поставки товару та сума поставки відповідачем не заперечується.

Згідно терміну оплати, вказаному в товарно-транспортних накладних, які є невід`ємною частиною Договору (пункт 3.2.), товар повинен бути оплачений протягом 21 дня з моменту одержання товару.

Відповідно до пункту 4.2. Договору відповідач зобов`язаний прийняти й оплатити товар на умовах даного Договору.

Оскільки відповідач кошти за товар не сплатив, чим порушив умови Договору, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення боргу та штрафних санкцій. Позивачем надано розрахунок заборгованості та штрафних санкцій (том 1, а.с.14, 72-77, 78).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами спору виникли на підставі Договору, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як уже зазначалося вище, ціна товару, сума кожної поставки, відстрочка оплати поставленого товару і розмір націнки вказуються в накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору відповідач зобов`язаний прийняти й оплатити товар на умовах даного Договору.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось відповідачем, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 123 571 грн 29 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін товарно-транспортними накладними та довіреністю №1 від 02.01.2019 (том 1, а.с.12-68).

За змістом частин 1-3 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно терміну оплати, вказаному в товарно-транспортних накладних, які є невід`ємною частиною Договору (пункт 3.2.), товар повинен бути оплачений протягом 21 дня з моменту одержання товару.

Отже, оплата товару мала бути здійснена відповідачем за наявними у матеріалах справи накладними у період з 17.05.2019 по 02.07.2019.

Проте, із матеріалів справи вбачається, що відповідач частково виконав свої договірні зобов`язання в частині оплати поставленого товару та із порушенням строків, встановлених у відповідних накладних.

Колегією суддів встановлено, що станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за товарно-транспортними накладними (том 1, а.с.12-68) становить 123 571 грн 29 коп. Доказів на спростування існування такої заборгованості відповідачем суду не надано, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 123 571 грн 29 коп. боргу є обґрунтованою та правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Також позивачем у позові були заявлені до стягнення з відповідача 4 796 грн 62 коп. пені та 34 400 грн 38 коп. штрафу за неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки.

Із приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно з пунктом 6.2. Договору за несплату вартості товару у встановлений термін нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а за прострочення виконання грошового зобов`язання понад 30 днів від дати узгодженого терміну оплати, сплачує позивачу 30% від загальної вартості товару.

Враховуючи встановлений судом факт порушення строків виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем та те, що право на стягнення пені та штрафу самостійно встановлено сторонами у пункті 6.2. Договорі, а відповідачем не надано контррозрахунку суми пені та штрафу або заперечень стосовно їх нарахування, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4 796 грн 62 коп. пені та 34 400 грн 38 коп. штрафу (за загальний період з 18.05.2019 по 26.07.2019) є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Сплату вказаної суми заборгованості станом на дату прийняття оскарженого рішення відповідачем не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування основного боргу, пені та штрафу, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги відповідача

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність у позовній заяві та додатках до неї відомостей про повноваження директора ТОВ «Томаш» колегією суддів встановлено, що у додатках до позовної заяви під №11 міститься копія протоколу про призначення на посаду директора ТОВ «Томаш» ОСОБА_1 Водночас, у витязі із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (додаток №12 до позовної заяви) також зазначено, що ОСОБА_1 є підписантом та керівником ТОВ «Томаш». Відтак, посилання скаржника на наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі статті 226 Господарського процесуального кодексу України є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на відсутність у директора правомочностей на підписання Договору поставки №33 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 7.8. Договору поставки №33 від 02.01.2019, підписаного обома сторонами, «під час підписання договору сторони надають одна одній належним чином завірені копії своїх документів: документа, підтверджуючого державну реєстрацію (свідоцтво, витяг, виписка), довідки (відомостей) з ЄДРПОУ, свідоцтва (витягу з реєстру) платника ПДВ (єдиного податку), ліцензії на провадження діяльності, протокол (копію) загальних зборів учасників про надання згоди на укладання директором даного договору (для ТОВ/ТДВ)».

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, на підставі викладеного положення пункту 7.8. зазначеного Договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Томаш» було надано покупцеві весь пакет документів, в тому числі протокол загальних зборів учасників ТОВ «Томаш» №38 від 31.12.2018 про надання згоди на вчинення ТОВ «Томаш» правочину, а саме: договору поставки №33 та надання повноважень директору ТОВ «Томаш» на укладання такого правочину. Копія протоколу знаходиться в матеріалах справи (том 1, а.с. 111).

Стосовної заперечень відповідача щодо незастосування позивачем позасудового порядку вирішення спору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6.4. даного Договору всі спори, які не врегульовані шляхом переговорів, розглядаються в господарському суді, згідно чинного законодавства.

Згідно статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується.

Частина 4 статті 13 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечити захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. До таких суб`єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб`єкти господарських відносин.

Тобто, можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Крім того, згідно правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні №15-рп/2002 від 09.07.2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 124 Конституції України, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містять застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З урахуванням викладеного, положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Згідно частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, Договором поставки №33 від 02.01.2019 не передбачений обов`язковий порядок досудового вирішення спору, водночас, звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку з оплати товару за Договором, є правом позивача, яке не може бути обмежене.

Стосовно доводів скаржника про те, що у виписці з особового рахунку позивача значиться надходження від ТОВ Фірма «Стара аптека» згідно з платіжним доручення №762 від 16.07.2019 оплати у розмірі 2100,00 грн., а у розрахунках пені та штрафу по цьому дорученню значиться сума 1 196,32 грн., а також із приводу того, що у наведених документах значаться зовсім різні накладні на товар, колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначав позивач та підтверджується матеріалами справи, у товарно-транспортній накладній №112540 від 26.04.2019 сума за товар становить 2 722 грн. 96 коп. (дві тисячі сімсот двадцять дві грн. 96 коп.). Відповідно до банківської виписки від 16.07.2019 №762 відповідач останній раз здійснив оплату 16.07.2019 на суму 2 100 грн. 00 коп. (дві тисячі сто грн., 00 коп.), таким чином, погасивши заборгованість за попередньою накладною, яка не є спірною, та частково, на 1 196 грн. 32 коп. (одна тисяча сто дев`яносто шість грн. 32 коп.) за першою спірною (відповідно до переліку несплачених накладних до позовної заяви №55) накладною №112540 від 26.04.2019. Залишок боргу по даній накладній складає 1 526 грн. 64 коп.(одна тисяча п`ятсот двадцять шість грн. 64 коп.), ця сума відображена в переліку несплачених накладних до позовної заяви №55. Отже, пеня та штраф по даній накладній нараховується саме на суму 1 526 грн. 64 коп., що відображено у розрахунках пені та штрафу до позовної заяви №55.

Крім того, судом апеляційної інстанції взяті до уваги пояснення позивача із приводу того, що при роздрукуванні розрахунку штрафу до позовної заяви виникла технічна помилка, а саме: в таблиці звузився стовбець «Накладна №», внаслідок чого некоректно відображені номера товарно-транспортних накладних. Коректно роздрукований розрахунок штрафу до позовної заяви наявний в матеріалах справи та уточнений розрахунок штрафу надавався позивачем додатком до відповіді на відзив на позовну заяву.

Стосовно непроведення взаємозвірки розрахунків між позивачем та відповідачем колегія, у свою чергу зазначає, що наявність боргу підтверджується належним чином оформленими первинними документами, наявними у матеріалах справи, якими є накладні. Водночас, акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документом і його наявність не обов`язкова для підтвердження боргу. Крім того, як встановлено судом, відповідачем до суду не надано жодних доказів на спростування заявленої позивачем до стягнення суми боргу та штрафних санкцій.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Стара аптека» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 09.09.2019 у справі №920/792/19 залишити без змін.

Матеріали справи №920/792/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 286 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка