УХВАЛА

м. Київ

17.12.2019Справа № 910/14455/19

За позовом Громадської організації "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України"

до відповідачів:

1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантія Безпеки Плюс"

про визнання недійсним договору

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: Шевченко Ю.А., за дов.

від відповідача 2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/14455/19 за позовом Громадської організації "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарантія безпеки плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "РВС Банк" від 26.08.2015, який укладено між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська Бізнес Група".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2019 відкрито провадження у справі №910/14455/19 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог Громадська організація "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України" зазначає, що їй стало відомо про порушення Державною організацією (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» та Національним банком України норм законодавства під час виведення публічного акціонерного товариства «Омега Банк» з ринку шляхом його інвестору товариству з обмеженою відповідальністю «Українська бізнес група» (ТОВ «Гарантія безпеки плюс»). Громадська організація "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України" вказує, що Договір купівлі-продажу акцій публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк», укладений 26.08.2015 між Державною організацією (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська бізнес група», має бути визнаний судом недійсним, враховуючи його істотні умови про відчужувані активи та пасиви банку та ціну, що не відповідає законодавству, оскільки ці умови не є ринковими та завідомо суперечать інтересам держави і суспільства. Спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок, оскільки він був спрямований на незаконне заволодіння майном банку. Позивач зазначає, що групою в особі ОСОБА_1 (інвестор та фактичний бенефіціарний власник), ОСОБА_2 (номінальний бенефіціарний власник) та ТОВ "УБГ" (юридична особа, яку використано для набуття прав щодо банку) здійснено протиправне заволодіння банківською установою. Натомість уповноваженим державним органом НБУ та державною установою ФГВФО було безпідставно погоджено ТОВ "УБГ" набути участь у перехідному банку, створеному на базі неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА», оскільки проігноровано існування фактів щодо усіх осіб, які здійснюють опосередкований контроль істотної участі та їхню ділову репутацію, та в подальшому було безпідставно визнано переможцем конкурсу щодо обрання інвестора в процедурі виведення з ринку неплатоспроможного банку ПАТ «ОМЕГА БАНК». У даних правовідносинах законодавством передбачено отримання дозволів від АМКУ та НБУ, які надали дозволи на укладення правочину, проігнорувавши існування контролю істотної участі ОСОБА_1 та відповідно його небездоганну ділову репутацію, що вказує на незаконність цих дозволів, наслідком чого є недійсність правочину.

Громадська організація "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України" зазначає, що має законне право на звернення до суду з метою захисту власного та суспільного інтересу, який полягає у виявленні та припиненні правопорушень з боку Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Таким чином, в контексті вищезазначеної статті та завдань господарського судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. (п.59 постанови Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17).

Суд звертає увагу, що позивач звернувся з даним позовом до суду з метою захисту законних інтересів держави та суспільства, зазначаючи про порушення публічного порядку укладенням спірного договору.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є, зокрема, звернення позивача за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є зокрема захист інтересів держави, в той же час чинним законодавством України не передбачено можливості захисту інтересів держави у суді будь-якою особою.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про прокуратуру» функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим законом, покладаються саме на прокуратуру.

При цьому, за змістом ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Таким чином, забезпечення захисту інтересів держави здійснюється органами прокуратури. Суд зазначає про неприпустимість підміни інтересів держави інтересам окремої юридичної особи, в тому числі й політичної партії, у законодавстві відсутні спеціальні механізми, які б передбачали можливість звернення окремих юридичних осіб в суд з метою захисту інтересів держави, відсутні форми контролю окремими юридичними особами законності укладення договорів державними банками.

Оскільки позивач не наділений повноваженнями здійснювати захист інтересів держави, суд приходить до висновку про очевидну відсутність у позивача права оскаржити у судовому порядку договір в інтересах забезпечення захисту законного інтересу держави.

Громадська організація «Всеукраїнська асоціація вкладників банків України» посилається на норми свого Статуту, яким встановлено, що громадська організація має право захищати інтереси своїх членів у різноманітних сферах суспільного життя, представляти інтереси членів громадської організації в судах, сприяти протидії корупції; має право здійснювати захист прав споживачів фінансових та банківських послуг та членів організації в судах будь-якої інстанції, а отже має на звернення до суду з метою захисту власного та суспільного інтересу, який полягає у виявленні та припиненні правопорушень з боку Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду Громадська організація «Всеукраїнська асоціація вкладників банків України» посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №910/8122/17, в якій судом зазначено, що міжнародна благодійна організація «Екологія-Право-Людина» є природоохоронною організацією, яка відповідно до положень Орхуської конвенції та Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про громадські об`єднання», «Про благодійну діяльність та благодійні організації», а також відповідно до свого статуту має право на представництво в суді екологічних інтересів суспільства та окремих його членів з метою захисту порушених екологічних прав людини та громадянина або з метою усунення порушень вимог екологічного законодавства. Отже, на міжнародну благодійну організацію «Екологія-Право-Людина» покладений обов`язок здійснювати захист природного середовища, що також відповідає нормам Конституції України щодо дотримання обов`язку не заподіювати шкоди природному середовищу, та в даному випадку захист природного середовища покладений, зокрема, на міжнародну благодійну організацію «Екологія-Право-Людина».

В той же час суд зазначає, що позивач у даному позові не посилається та не обґрунтовує міжнародними нормами або нормами чинного законодавства своє право на звернення до суду з метою усунення порушень у сфері банківського законодавства. В його статуті передбачено право здійснення представництва інтересів членів Громадської організації «Всеукраїнська асоціація вкладників банків України», при цьому позивач не зазначає, що він звертається з даним позовом до суду для здійснення захисту інтересів його членів, не вказує які саме охоронювані законом інтереси та права його членів порушені, на підтвердження права на звернення до суду із даним позовом в інтересах та від імені своїх членів доказів не надає, нормами чинного законодавства не передбачено контроль з боку громадських організацій за здійсненням господарської діяльності суб`єктами господарювання, зокрема, шляхом укладення спірного правочину у сфері банківської діяльності, стороною якого ані Громадська організація «Всеукраїнська асоціація вкладників банків України», ані її члени не є. Одночасно з цим, позовні вимоги Громадської організації «Всеукраїнська асоціація вкладників банків України» ґрунтуються на припущеннях щодо недобросовісної ділової репутації учасників юридичних осіб, які були стороною спірного правочину, однак яким саме чином на час звернення з даним позовом до суду відбулось порушення суспільних інтересів позивач не зазначає, що свідчить також про подання позову на захист ще не порушених прав, що суперечить положенням ГПК України, яким передбачено можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), суд не має підстав для відкриття провадження у справі, про що також зазначено в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

Як встановлено судом позивач не є стороною спірного договору, яким чином безпосередньо порушуються його права укладенням спірного правочину в позові не обґрунтував; позивач також не наділений правом для звернення з даним позовом для захисту інтересів держави та суспільства, публічного порядку.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/3788/19 від 23.10.2019 р.).

Таким чином, суд повинен був на стадії відкриття провадження у даній справі повернути дану позовну заяву із доданими до неї документами.

Відповідно до п.5 ст.162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

З огляду на те, що судом під час відкриття провадження у справі не було повернуто позовну заяву, в той час як позивач не обґрунтував підстав для звернення з даним позовом до суду в інтересах держави, оскільки здійснення захисту інтересів держави покладено на органи прокуратури, в позовній заяві позивач не навів яким чином укладення спірного Договору порушує права та законні інтереси позивача, а відтак суд приходить до висновку про можливість залишення даної позовної заяви на стадії розгляду справи без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.226 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 226, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Громадської організації "Всеукраїнська асоціація вкладників банків України" - залишити без розгляду.

Дана ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.235 ГПК України та може бути оскаржено у встановленому ст.256 ГПК України порядку.

Суддя Шкурдова Л.М.