РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.12.2019Справа № 910/14344/19
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронний Холдінг"

про відшкодування шкоди в розмірі 12 984,86 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронний Холдінг" 12 984,86 грн. в порядку регресу, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування", статті 993, 989 Цивільного кодексу України та пп. г п.38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

20.09.2019 до канцелярії суду позивач подав уточнену позовну заяву та супровідний лист з доданими документами.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.10.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №012 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.10.2019 року, а саме: 02125, м. Київ, вулиця Курнатовського, будинок 20-А.

Вищезазначена ухвала господарського суду м. Києва від 21.10.2019 р. повернута: за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5231832, укладеного між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Охоронний Холдінг» (страхувальник), застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу RENAULT LOGAN, д.н. НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 2 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5231832, поліс набирає чинності з 23.11.2016 до 22.11.2017 включно.

З довідки № 125003 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 28.02.2017 року в м. Львів на вул. Суха сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки RENAULT LOGAN, д.н. НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Охоронний Холдінг» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Богдан» д.н. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Венбест» під керування ОСОБА_2 .

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.09.2017 року у справі №443/383/17 провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 24 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Транспортний засіб ТОВ «Венбест» автомобіль «Богдан» д.н. НОМЕР_3 МІ був застрахований у приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №06/02-40К-0072375 від 02.06.2016 року.

18.05.2017 року до позивача звернулося приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс» із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на підставі страхового акту №UA008/L01/03 від 26.12.2017 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA008/L01/03 здійснило виплату страхового відшкодування на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс» в розмірі 12984,86 грн., що підтверджується платіжним дорученням №010045 від 27.12.2017 року.

Приватне акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна", на підставі норм статей 33, 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", звернулось до винної особи (ТОВ «Охоронний Холдінг») з вимогами в порядку регресу по справі №182493 вих.№1138369 від 05.03.2019 року та вих. №1138369 від 13.09.2019 року , в якому просив відповідача в досудовому порядку здійснити відшкодування шкоди в розмірі 12 984,86 грн.

Вимоги відповідач не виконав.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

У відповідності до пункту 33.1.4 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 вказаного Закону.

Отже, такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях.

Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі N 6-2011цс16.

Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту "ґ" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вищезазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 208/7291/13-ц від 16.01.2019 року.

Також, суд зазначає, що позивачем не доведено, що відсутність письмового повідомлення про ДТП призвело до необґрунтованих виплат.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги відсутність належних та допустим доказів, позовні вимоги позивача про стягнення 12 984,86 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 75 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 74, ч. 4 ст. 75, ст.ст. 76, 77, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий