УХВАЛА

24 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 908/1605/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.

та представника ГПУ - Збарих С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства "Надія"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019

та рішення Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018

у справі № 908/1605/18

за позовом керівника Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

до Фермерського господарства "Надія"

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року керівник Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фермерського господарства "Надія" про витребування з незаконного володіння земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 49,5 га, яка розташована на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна земельна ділянка була надана Звірько В.А. на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею від 07.12.1992 № 000381, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 82, який втратив чинність зі смертю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави для користування нею.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.12.2018 (суддя Корсун В.Л.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 (колегія суддів у складі: Орєшкіної Е.В. - доповідача, Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.), позов задоволено. Витребувано з незаконного володіння відповідача на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 49,5 га, яка розташована на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та була надана ОСОБА_1 на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею від 07.12.1992 №000381, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 82.

Судами обох інстанцій встановлено, що на підставі Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею від 07.12.1992 №000381 ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 50 га, що розташована на території Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області (станом на теперішній час Біленьківської об`єднаної територіальної громади Запорізького району Запорізької області). Земельна ділянка надана для створення і ведення фермерського господарства.

Вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 82.

Згідно з п. 1.2. статуту ФГ "Надія" господарство створене за рішенням Запорізького районної ради народних депутатів від 19.03.1992 № 4, Державний акт № 82 від 07.12.1992 на право довічного успадковуваного володіння землею, в розмірі 50 га землі відповідно до плану землекористування за адресою: с. Ново-Сергіївка Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Україна.

Відповідно до актового запису про смерть № 199 від 07.03.2014 ОСОБА_1 помер. З часу його смерті ФГ "Надія" продовжує утримувати та використовувати земельну ділянку площею 49,5 га, у т.ч. для вирощування сільгоспкультур, що підтверджується податковими деклараціями, поданими фермерським господарством до уповноважених державних органів, а також інформацією, наданою органом місцевого самоврядування.

Приймаючи оскаржувані рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, рівно як і у довічне успадковуване володіння, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність або користування на праві оренди, без обмеження відповідних прав будь-яким строком. Разом з тим, законодавство України, чинне на момент смерті ОСОБА_1 , не містило положень щодо можливості спадкування права довічного володіння (постійного користування) землею (земельною ділянкою) - відповідне право ОСОБА_1 припинилося внаслідок його смерті, а отже не увійшло до складу спадщини останнього. При цьому з наявних у справі матеріалів не вбачається, що за відповідачем було зареєстроване право власності чи користування спільною земельною ділянкою.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову.

Так скаржник зазначає, що: судами при вирішенні спору безпідставно не застосовані положення ст.ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство"; судами проігноровані висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц та від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц; з моменту утворення фермерського господарства земельна ділянка, яка надана засновникові, автоматично переходить у користування вже до господарства; з цього часу саме фермерське господарство, а не його засновник несе всі права та обов`язки землекористувача; суди не взяли до уваги той факт, що спірна земельна ділянка з моменту державної реєстрації відповідача використовувалася саме вказаним господарством, а не громадянином ОСОБА_1 ; діюче земельне законодавство не містить граничних строків переоформлення речових прав на земельні ділянки.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.11.2019 справу № 922/989/18 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми, яка полягає у необхідності забезпечення єдності судової практики у вирішенні питання про визначення особи, якій належить право постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства, про що видано державний акт про право постійного користування земельною ділянкою на ім`я засновника фермерського господарства - юридичної особи. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц, від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц, від 05.10.2016 у справі №6-2329цс16, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладених у постановах від 18.03.2019 у справі № 472/598/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 587/260/17, від 17.10.2018 у справі № 376/2038/14-ц, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю засновника СФГ, на ім`я якого було видано акт на право постійного користування земельною ділянкою. Разом з тим позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц, дозволяє дійти висновку, що у правовідносинах постійного користування земельною ділянкою, наданою засновнику фермерського господарства, відбувається фактична заміна користувача і обов`язки землекористувача переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

Ухвалою від 04.12.2019 справу № 922/989/18 прийнято і призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 31.03.2020.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, з метою дотримання єдності судової практики, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі №908/1605/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/989/18.

Керуючись ст.ст. 228, 229, 234, 235 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у справі № 908/1605/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/989/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.