РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2019Справа № 910/14890/19
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом доАкціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про стягнення 89 850,04 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 89 850, 04 грн., що включають в себе 38 675,90 грн заборгованості за послуги, 5 004,13 грн пені за невиконання зобов`язань, 6 227,77 грн. 3 % річних від простроченої суми та 39 942,24 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов п. п. 3.4.3. та п. п. 5.1., 5.2. договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 686-Д від 26.12.2000, Депонент (відповідач) не виконує належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг банку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2019 відкрито провадження у справі №910/14890/19. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

14.11.2019 відповідачем через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярія) надано відзив на позову заву, у якому він зазначив, що розрахунок доданий позивачем до позовної заяви на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 89 850,04 грн. є таким, що не містить правового обґрунтування виникнення відповідних нарахованих сум, у зв`язку із чим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Поряд із тим 14.11.2019 відповідачем надано заяву про застосування до вимог позивача позовної давності, у якій він просив суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із пропуском позивачем терміну позовної давності в частині стягнення коштів у період з 15.01.2009 по 24.10.2016.

02.12.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій він зазначив про необґрунтованість доводів позивача, що викладені у відзиві щодо безпідставності нарахувань заборгованості, а також заперечив щодо застосування до позовних вимог строків позовної давності.

Заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від Сторін до суду не надходило, при цьому про розгляд справи судом Сторони були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2000 між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Державний експортно-імпортний банк України" (далі за договором - Зберігач) та Головним управлінням з питань майна Київської міської державної адміністрації, правонаступником якого є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі за договором - Депонент) було укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 686-Д (надалі - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Депонент доручає Зберігачу надавати послуги з відкриття і ведення рахунку у цінних паперах для цінних паперів, що депоновані в Україні і належать Депоненту на праві власності, зберігання належних Депоненту цінних паперів, обслуговування операцій по цьому рахунку, отримання доходів за цінними паперами на викладених нижче умовах, а Зберігач зобов`язується за відповідну винагороду здійснювати покладені на нього функції Зберігача згідно з Положенням про депозитарну діяльність, затвердженим рішенням Державної комісії з цінних паперів і фондового ринку від 26 травня 1998 року №61, цим договором і на підставі письмових розпоряджень Депонента, та відповідно до чинного законодавства України.

Підпунктом 3.4.3. Договору визначено, що Депонент зобов`язався компенсувати у повному обсязі Зберігачу всі документально підтверджені витрати, які останній поніс при виконанні або для виконання Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору, оплата послуг Зберігача здійснюється згідно Тарифів комісійної винагороди за виконання банківських та інших операцій, затверджених наказом Зберігача від 30.08.1999 за № 296. Вартість банківських послуг, що надаються, може змінюватись протягом дії цього Договору.

Згідно п. 5.2. Договору, Депонент здійснює щомісячну оплату послуг Зберігача до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного наступного за звітнім відповідно до рахунку, який Зберігач надає Депоненту до 10 числа поточного місяця.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що зміни до умов Договору вносяться за взаємною згодою сторін і оформлюються в письмовій формі у вигляді доповнення до цього Договору.

Водночас, в матеріалах справи міститься копія додаткової угоди № 1 до Договору, відповідно до якої Сторони погодили, окрім іншого, викласти підпункти 5.1. та 5.2. пункту 5 Договору в наступній редакції:

"5.1. Оплата послуг Зберігача здійснюється згідно з Тарифами комісійної винагороди за банківські послуги, затвердженими наказом Зберігача від 28.12.2001 № 601. Зберігач має право вносити зміни в тарифи комісійної винагороди за банківські послуги. У цьому випадку Зберігач направляє рекомендованим поштовим листом на адресу Депонента повідомлення про нові тарифи. Депонент має право протягом 10 (десяти) робочих днів від дати одержання повідомлення надати згоду або відхилити нові тарифи комісійної винагороди за банківські послуги. Неотримання Зберігачем відповіді на повідомлення про нові тарифи протягом 10 (десяти) робочих днів, від дати його одержання Депонентом, вважається згодою Депонента на нові тарифи комісійної винагороди за банківські послуги.

5.2. Депонент здійснює щомісячну оплату послуг Зберігача до 20 (двадцятого) числа кожного місяця, наступного за звітним, відповідно до Акта-рахунка прийому-здачі депозитарних послуг, який Зберігач надає Депоненту до 10 (десятого) числа поточного місяця. Акт-рахунок надається Депоненту або надсилається йому рекомендованою поштою. "

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 903 ЦК України).

Статтею 5 Закону України "Про депозитарну систему України" передбачено, що рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства.

Договір про обслуговування рахунка в цінних паперах укладається між депонентом та депозитарною установою, відповідно до якого депозитарна установа в установленому Комісією порядку на рахунку у цінних паперах веде облік цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідному кредиторові, а також облік прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав.

Позивач вказує, що відповідачем систематично порушуються договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 01.10.2019 заборгованість відповідача перед позивачем за послуги за Договором, з урахуванням неустойки та трьох процентів річних від простроченої суми та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, складає 89 850,04 грн, в тому числі 38 675,90 грн. заборгованості за послуги, 5 004,13 грн. пені за невиконання зобов`язань, 6 227,77 грн. 3 % річних від простроченої суми та 39 942,24 грн. втрат від інфляції.

На підтвердження надання позивачем відповідачеві послуг зі зберігання за Договором на загальну суму 38 675,90 грн. позивач надав суду копії актів-рахунків та рахунків, що разом із доказами їх направлення на адресу відповідача також містяться в матеріалах справи. Також позивачем наданий відповідний розрахунок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 77 ГПК України визначає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому згідно ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Вищезазначені акти та акти-рахунки, а також розрахунок позивача відповідачем не спростовані, факт отримання актів та актів-рахунків відповідачем також не спростовано, а відтак дані докази слід вважати належними, допустимим, достовірними та вірогідними доказами, що підтверджують факт надання позивачем відповідачеві послуг зі зберігання відповідно до умов Договору на загальну суму 38 675,90 грн.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що відповідачем було надано відповіді на повідомлення позивача про нові тарифи, що були встановлені згідно п. 5.1. Договору, а відтак слід дійти висновку, що відповідач погодився з відповідними тарифами, що визначені умовами Договору.

Судом при цьому, не приймаються посилання відповідача п. 8.2. Договору, оскільки положення даного пункту передбачають письмове погодження сторонами нових умов, що вносяться до Договору, та/або зміну існуючих умов Договору, в той же час як пунктом 5.1. Договору сторони погодили чіткий алгоритм внесення змін до тарифів комісійної винагороди - шляхом надіслання позивачем повідомлення про нові тарифи та надання відповідачем письмової згоди або відхилення нових тарифів, які, у разі відсутності відхилення протягом 10 робочих днів, автоматично вступають в дію, що не потребують внесення будь-яких доповнень чи змін до тексту Договору.

Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача на додаткові угоди до Договору від 17.01.2005, від 24.03.2006, від 31.05.2007 та від 01.01.2008, якими визначалась річна вартість послуг за Договором за 2005 - 2008 роки, оскільки обов`язку визначення річної ціни Договору не передбачено ні умовами Договору, а ці нормами законодавство України. При цьому, з наданих відповідачем додаткових угод вбачається додаткові угоди (якими визначалась річна вартість послуг за Договором за 2005 - 2008 роки) були укладені за ініціативою відповідача, як розпорядника бюджетних коштів, з метою реєстрації останнім зобов`язань за відповідний бюджетний період та отримання з Державного бюджету України коштів для оплати послуг за Договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача щодо своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати послуг зберігання за Договором на загальну суму 38 675,90 грн., за захистом яких позивач звернувся до суду - порушені відповідачем.

Разом із тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування до вимог позивача позовної давності, з приводу якої суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із розрахунку позивача, останній просить суд стягнути з відповідача послуги зі зберігання відповідно до умов Договору на загальну суму 38 675,90 грн. за загальний період з 01.02.2008 по 31.08.2019.

При цьому, як випливає з п. 5.2. Договору, відповідач зобов`язався здійснювати щомісячну оплату послуг до 20 (двадцятого) числа кожного місяця, наступного за звітним, відповідно до акта-рахунка прийому-здачі депозитарних послуг, який позивач зобов`язаний надати відповідачеві до 10 (десятого) числа поточного місяця.

З наведеного випливає, що факт порушення прав позивача виникає після спливу 20 (двадцятого) числа кожного місяця, наступного за звітним періодом надання послуг та пов`язується із направленням з боку позивача відповідного акта-рахунку.

Між тим, як вбачається із відмітки на конверті, яким позивачем було направлено матеріали позовної заяви, даний позов було подано 22.10.2019.

А відтак, вимоги позивача щодо в частині стягнення з відповідача заборгованості за Договором за період з 01.02.2008 по 30.09.2016 на загальну суму 28 444,16 грн. є такими, що заявлені позивачем із пропуском встановленої законом позовної давності.

Доводи позивача з приводу того, що відповідач кожного місяця мав сплачувати суму, визначену в актах-рахунках («всього до сплати»), а відповідна сума включає в себе й заборгованість за попередні періоди, строк виконання відповідних зобов`язань за актом-рахунком від 30.09.2019 сплинув та перебіг позовної давності розпочався лише 20.10.2019, не приймаються судом, з огляду на те, що дана сума яка зазначається у актах-рахунках та рахунках лише зазначає загальний обсяг заборгованості відповідача та не є підставою для переривання терміну позовної давності, при тому, що пунктом 5.2. Договору чітко встановлено порядок оплати послуг зберігання за Договором та відповідно - визначення факту порушення прав у зв`язку із невиконанням зобов`язання з оплати послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 28 444,16 грн. заборгованості слід відмовити, з огляду на пропуск позивачем терміну позовної давності в частині зазначених вимог.

Разом із тим, доказів сплати 10 231,74 грн. заборгованості за послуги зберігання за Договором за період з 01.10.2016 по 31.08.2019 (за яким позивачем не пропущений термін позовної давності) відповідачем суду не надано.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за Договором є обґрунтованою частково, на суму в частині 10 231,74 грн., у зв`язку із чим позов в частині вимог підлягає задоволенню частково, на зазначену суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

Приймаючи до уваги вищезазначене, перевіривши за поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з огляду на безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором за період з 01.02.2008 по 30.09.2016 на загальну суму 28 444,16 грн., вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими частково, а саме - 3 % річних в сумі 486,51 грн. та інфляційних втрат в сумі 1 247,08 грн., за розрахунком суду, який здійснено відповідно до вимог закону, з урахуванням обставин справи (відносно заборгованості за послуги зберігання по Договору за період з 01.10.2016 по 31.08.2019 в загальній сумі 10 231,74 грн.) та в межах заявлених позивачем позовних періодів нарахування, що містяться у наданому ним розрахунку.

Відповідно до положень ст. 230 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з умовами п. 6.4. Договору за порушення строків оплати банківських послуг за цим договором Депонент сплачує Зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Водночас за приписами ч. ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Поряд із тим, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

З урахуванням вищезазначеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 004,13 грн. пені за невиконання зобов`язань за послуги зберігання згідно Договору підлягає задоволенню частково - на суму 357,53 грн., за розрахунком суду, відносно заборгованості за послуги зберігання по Договору за період з 01.09.2018 по 31.08.2019 та при цьому в межах заявлених позивачем періодів нарахування, що містяться у наданому ним розрахунку та які здійснені з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на Сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 101, 127, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10; ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127; ідентифікаційний ) заборгованість в загальній сумі 12 322,86 грн, в тому числі 10 231,74 грн. заборгованості за послуги, 357, 53 грн. пені, 486, 51 грн. 3 % річних, 1 247,08 грн втрат від інфляції та окрім того - 263, 46 грн судового збору. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.12.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко