ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 903/323/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Волинської області

(суддя - Гарбар І.О.)

від 03.09.2019

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Мельник О.В.; судді: Грязнов В.В., Розізнана І.В.)

від 21.10.2019

у справі № 903/323/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго"

про стягнення 6 311 408, 28 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача - Остапенко В.М.;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" про стягнення 6 311 408, 28 грн, з яких: 5 047 220, 79 грн основний борг, 632 278, 18 грн пеня, 185 873, 47 грн 3% річних та 446 035, 84 грн інфляційні втрати.

1.2. В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №3171/1718-БО-2 від 18.09.2017.

2. Зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду Волинської області від 03.09.2019 позов задоволено частково. Суд стягнув з Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 5 992 982, 46 грн, з них: 5 047 220, 79 грн - основний борг, 316 139, 09 грн - пені, 185 873, 47 грн - 3% річних та 443 749, 11 грн - інфляційних втрат. В решті позову відмовлено.

2.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 рішення Господарського суду Волинської області від 03.09.2019 залишено без змін.

2.3. Господарські суди встановили такі фактичні обставини справи.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Володимир-Волинське підприємство теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (споживач) 18.09.2017 уклали договір постачання природного газу №3171/1718-БО-2, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 6.1. договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.5. договору встановлено, що звірка розрахунків та/або фактичного обсягу використання природного газу здійснюється сторонами протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі.

Відповідно до п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018).

Згідно з п.12.1 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 03.04.2018) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.05.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 11.01.2018, №2 від 03.04.2018, вносились зміни до договору постачання природного газу, зокрема, щодо кількості та фізико-хімічних показників природного газу, відповідальності сторін та строку дії договору.

На виконання умов договору позивачем у період жовтень 2017 - квітень 2018 було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 12 118 207, 84 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Разом з тим відповідач взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу виконував неналежним чином, чим порушив п. 6.1 договору щодо порядку та умов проведення розрахунків.

2.4. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, враховуючи прострочення платежів за отриманий природний газ відповідачем та відповідно виникнення боргу, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором у сумі 5 047 220, 79 грн, 3% річних в розмірі 185 873, 47 грн та інфляційних втрат в сумі 443 749, 11 грн.

Крім того, місцевим господарським судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем 632 278, 18 грн пені за прострочення виконання підприємством грошового зобов`язання, передбаченої п.8.2 договору. При цьому, враховуючи важке фінансове становище відповідача, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій (пені) на 50 %.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 50% від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 та рішенням Господарського суду Волинської області від 03.09.2019, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 316 139, 09 грн, у стягненні якої було відмовлено, скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги:

-рішення судів попередніх інстанцій прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статей 6, 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, а також норм процесуального права, зокрема, статей 74, 76, 77, 86, 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України;

-в оскаржуваних рішеннях не враховано жодного аргументу, доводу чи доказу позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, чим порушено вимоги статей 7, 86 та 238 Господарського процесуального кодексу України;

-господарськими судами неправильно застосовано статтю 551 Цивільного кодексу України та статтю 233 Господарського кодексу України, оскільки не з`ясовано всі обставини, з`ясування яких передбачено даною нормою, а також не враховано інтереси обох сторін, зокрема позивача.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

4.1. Частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Доводи та вимоги касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стосуються прийнятого судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, рішення про зменшення заявленої до стягненні пені на 50 % та відповідно - відмови у стягненні 316 139, 09 грн

4.3. Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

4.4. Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

4.5. Зі змісту статей 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи і їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі №912/1703/18.

4.6. Місцевий господарський суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення пені, зменшуючи її розмір за клопотанням відповідача до 50%, з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України та статтю 551 Цивільного кодексу України врахував скрутний фінансовий стан відповідача, а також те, що на користь позивача стягується додатково до суми боргу, крім пені, інфляційні втрати та відсотки річних.

Апеляційним судом, окрім того, встановлено, що позивач не надав жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ. Однак, з огляду на прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу не лише пеню за п. 8.2. договору у сумі 632 278, 18 грн, а й 3% річних та інфляційні втрати, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Відтак, як встановлено судом апеляційної інстанції, через низький ступінь розрахунків останніх і виникла заборгованість, що відповідно свідчить про відсутність безпосередньої вини відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

При цьому судом апеляційної інстанції також враховано, що відповідач є єдиним спеціалізованим підприємством по наданню послуг з централізованого опалення у м. Володимир-Волинському, тобто підприємство є соціально значимим для мешканців міста.

Крім того, враховуючи інтереси позивача, суд апеляційної інстанції прийняв до уваги, що діяльність АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи, у зв`язку з чим господарський суд зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 50%, чим забезпечив дотримання балансу інтересів обох сторін.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій приписів статті 233 Господарського кодексу України у зв`язку з не встановленням всіх необхідних обставин, визначених даною нормою, та не врахуванням інтересів обох сторін, в тому числі позивача.

4.7. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50%.

4.8. Інші доводи касаційної скарги колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що вони в цілому зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, і перегляду вже здійсненої господарськими судами оцінки доказів, зібраних у справі, тоді як суд касаційної інстанції в силу положень частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.2. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, виходячи із меж перегляду справи в касаційній інстанції, а також враховуючи доводи та вимоги касаційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 та рішення Господарського суду Волинської області від 03.09.2019 у справі № 903/323/19 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

О. Мамалуй