УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

м. Київ

24.12.2019Справа № 910/13346/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 27 956,40 грн.

Щодо розгляду скарги б/н від 12.12.2019 року Акціонерного товариства "Українська залізниця"

Суддя Котков О.В.

Представники учасників процесу:

від позивача (стягувача) Барабаш О.В. (адвокат);

від відповідача (скаржника, боржника) Баулін А.О. , Осьмак А.В. (адвокати);

від органу державної виконавчої служби Дубровін С.І. (представник за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року (суддя Джарти В.В.) у справі № 910/13346/18 позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 27 956,40 грн. залишку неправомірно списаної суми грошових коштів та 1 762,00 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року (суддя Джарти В.В.) у справі № 910/13346/18 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" витрат на правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі №910/13346/18 залишено без змін; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року.

04.09.2019 року на виконання вищезазначеного додатково рішення Господарського суду міста Києва та постанови Північного апеляційного господарського суду видано відповідні накази.

13 грудня 2019 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга б/н від 12.12.2019 року Акціонерного товариства "Українська залізниця", в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Саковича Станіслава Юрійовича вчинені в рамках виконавчого провадження № 60832265, а саме: винесення постанови від 10.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60832265; інші виконавчі дії, спрямовані на звернення стягнення на майно АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні № 60832265;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковича Станіслава Юрійовича від 10.12.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60832265; інші постанови, винесені відносно АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні № 60832265;

- до закінчення розгляду цієї скарги, заборонити старшому державному виконавцю Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичу Станіславу Юрійовичу вчиняти дії щодо накладання арешту на банківські рахунки АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики», код 40123465, та вчиняти інші дії, що пов`язані із зарахуванням коштів на депозитний рахунок, їх перерахування стягувану, в рамках виконавчого провадження № 60832265 грошових коштів;

- зобов`язати Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про повернення наказу Господарського суду м. Києва від 04.09.2019 у справі № 910/13346/19 стягувану, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.12.2019 року вказану скаргу передано на розгляд судді Джарти В.В.

Розпорядженням керівника апарату № 05-23/3048 від 13.12.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13346/18, у зв`язку з відпусткою судді Джарти В.В.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019 року вказану скаргу передано на розгляд судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року прийнято до свого провадження справу № 910/13346/18 для розгляду скарги б/н від 12.12.2019 року Акціонерного товариства "Українська залізниця", розгляд скарги призначено на 24.12.2019 року.

В судовому засіданні 24.12.2019 року представники скаржника підтримали доводи скарги та просили суд її задовольнити. Представники стягувача та органу державної виконавчої служби проти задоволення скарги заперечили та просили суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Подана скарга мотивована тим, що 10.12.2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичем С.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60832265 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 року у справі № 910/13346/18 про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Скаржник зазначає, що вчинення всіх дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та спрямованих на примусове виконання рішень про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборонено Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»». Відповідно до п. 3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено Акціонерне товариство «Українська залізниця». З огляду на те, що законом встановлено заборону на вчинення виконавчих дій, а отже і заборону на звернення стягнення на майно чи кошти боржника, виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, а всі арешти (за наявності) знято. Крім того, скаржник вказує, що накладення арешту на грошові кошти (а не лише окремі рахунки з спеціальним статусом), за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

На твердження скаржника, філія "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця" не є самостійним учасником (суб`єктом) цивільних, господарських відносин, філія не може мати прав та обов`язків, або гарантій діяльності окремих від юридичної особи, частиною якої вона є та не є самостійним суб`єктом права власності, тоді як саме АТ «Українська залізниця», як учасник цивільних відносин, є власником майна (грошових коштів), яким наділено його філію «Центр транспортної логістики», а у відношенні товариства закон заборонив вчиняти виконавчі дії. Тобто, дії спрямовані на стягнення майна (грошових коштів), яким наділено філію «Центр транспортної логістики», буде вчиненням виконавчих дій по відношенню до АТ «Українська залізниця» з грубим порушенням порядку встановленого законом.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечував, мотивуючи це тим, що рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для виконання. Стягувач вказує, що скаржник просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60832265 від 10.12.2019 року, тоді відкриття виконавчого провадження не свідчить про вчинення виконавчих дій. На думку стягував, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття провадження у справі діяв в рамках чинного законодавства України, відтак підстав для задоволення скарги немає.

Представник органу державної виконавчої служби проти доводів викладених у скарзі заперечував, мотивуючи це тим, що ідентифікаційний код АТ «Українська залізниця» зазначений в переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації не співпадає з ідентифікаційним кодом АТ «Українська залізниця» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, відмітив, що боржником за наказом є саме АТ «Українська залізниця» в особі філії, в той час, як філія "Центр транспортної логістики" не включена до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що є додатком до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". При цьому, зауважив, що боржник самостійно сплатив кошти у розмірі 2550,00 грн., які зараховані на депозитний рахунок відділу 19.12.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року у справі № 910/13346/18 позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 27 956,40 грн. залишку неправомірно списаної суми грошових коштів та 1 762,00 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі № 910/13346/18 стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" витрат на правничу допомогу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі №910/13346/18 залишено без змін; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за підготовку та подачу відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року.

04.09.2019 року на виконання вищезазначеного додатково рішення Господарського суду міста Києва та постанови Північного апеляційного господарського суду видано відповідні накази.

За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004 року Європейського суду з прав людини "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Окрім того, у п.п. 18, 23 рішення Європейського суду від 12.05.2011 у справі "Ліпісвіцька проти України" однозначно визначено про те, що судове рішення та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, зазначених в п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Сукупний аналіз рішень Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України" достеменно засвідчує його однозначну позицію про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 124 Конституції України.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, постанова Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року у справі № 910/13346/18, яка набрала законної сили, є обов`язковою до виконання та має бути виконана.

10.12.2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичем С.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60832265 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 року у справі № 910/13346/18 про стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "Укрметалургтранс" 2550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість даної скарги в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відкриття провадження у справі, а доказів вчинення державним виконавцем інших виконавчих дій, спрямованих на звернення стягнення на майно АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» у виконавчому провадженні № 60832265 матеріали справи не містять, відтак вимога стягувача щодо скасування постанови від 10.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60832265 задоволенню не підлягає, інших постанов, станом на момент звернення до суду з даною скаргою державним виконавцем винесено не було.

20.10.2019 року набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Відповідно до п. 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

При цьому, суд відмічає, що відповідно до ст. 34 Закону України "Про власність" загальнодержавну власність (за Конституцією України - державну) становлять, зокрема, кошти державного бюджету, тоді як кошти АТ «Українська залізниця» не належать до об`єктів права державної власності.

Крім того, боржником за наказом є юридична особа - АТ «Українська залізниця» в особі в особі філії "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця", а не безпосередньо філія "Центр транспортної логістики".

Відтак, доводи скаржника, що кошти АТ «Українська залізниця» є об`єктом права державної власності на які прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника не знайшли свого підтвердження за викладених у скарзі обставин.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до обставин, викладених в скарзі та доказів, доданих до неї, філією «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» використовуються, зокрема, такі рахунки:

- UА1148905, як основний «корпоративний», що використовується для надходження коштів від контрагентів; сплати податків; надходження з основного рахунку Товариства коштів на виплату заробітної плати, лікарняні та інші соціальні виплати працівників Товариства, сплати нарахованих на неї податків та загальнообов`язкових зборів;

- UА0148905, як окремий рахунок, що використовується для зарахування страхових коштів з фондів соціального страхування і здійснення соціальних виплат працівникам.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві боржника, на оплату праці.

Відповідно до Податкового кодексу України роботодавець як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. Крім того, роботодавець зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені у залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівникам здійснюється у першочерговому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною третьою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Таким чином державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження не має права накладати арешт на рахунки із спеціальним режимом використання, якими також можуть бути рахунки для зарахування страхових виплат, заробітної плати та інших виплат на карткові рахунки співробітників клієнта, з метою забезпечення дотримання наведеного положення державному виконавцю відповідно до ст. 18 Закону надано безперешкодний доступ до інформації про боржника, в тому числі конфіденційної, що є необхідною для вчинення виконавчих дій відповідно до меж повноважень та в порядку, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням інших нормативно-правових актів.

Дослідивши докази, надані в обґрунтування скарги, судом встановлено, що скаржником не доведено факт накладання старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Саковичем С.Ю. арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках UА1148905 та UА0148905.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає, що доводи скаржника є безпідставними та юридично неспроможними, наведені скаржником обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду скарги, у зв`язку з чим скарга б/н від 12.12.2019 року Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/13346/18 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 233, 235, 255, 339, 342, 345 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги б/н від 12.12.2019 року Акціонерного товариства "Українська залізниця" у справі № 910/13346/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 24 грудня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Котков