ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/746/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача Митюк С.П., довіреність № 230318/2, дата видачі: 23.03.18;

від відповідача Новікова Т.О., довіреність № б/н, дата видачі : 26.12.18;

від третьої особи (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) Мізунський А.І., довіреність № 27-7209/19, дата видачі : 19.04.19;

від третьої особи (Товариства з обмеженою відповідальністю „ФРІЗ БУД) не з`явився;

від третьої особи (Національного банку України) - Лаптух Є.С., довіреність № 18-0014/37686, дата видачі : 22.07.19;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк

на рішення Господарського суду Одеської області від „08 серпня 2019р., повний текст якого складено та підписано „12 серпня 2019р.

у справі № 916/746/19

за позовом Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрбудспецтех

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю „ФРІЗ БУД;

Національного банку України

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ,

головуючий суддя Грабован Л.І.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 19.12.2019 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019р. Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" (далі - АТ "Імексбанк") звернулося із позовною заявою (т. 1 а.с. 6-16) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудспецтех" (далі - ТОВ "Укрбудспецтех") про застосування наслідків недійсності договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 03.10.2014р. між АТ "Імексбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Блек Сі Ріелті Груп", повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 3324 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, які були зареєстровані згідно іпотечного договору, посвідченого 22.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №4235.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що 15.08.2014р. між АТ "Імексбанк" та ТОВ «Фріз Буд» був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №30/14, за умовами якого АТ "Імексбанк" зобов`язується надати ТОВ "Фріз Буд" кредит шляхом відкриття кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 22.08.2014р. між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" (нинішнє найменування - ТОВ "Укрбудспецтех") був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого АТ "Імексбанк" в іпотеку було передано майно, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса , просп. Шевченка , буд. 2-А , приміщення 202, загальною площею 332кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Позивач вказує, що належне виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, тоді як ТОВ «Фріз Буд» своїх обов`язків не виконано, кошти не повернуто.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" при здійсненні перевірки правочинів було виявлено договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладений 03.10.2014р. між банком та іпотекодавцем, та на підставі якого було знято заборони відчуження вказаного в іпотечному договорі майна та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права. 06.12.2018р. відповідачу як стороні договору про розірвання та позичальнику було направлено повідомлення про нікчемність договору про розірвання, яке було проігноровано.

Позивач зазначає, що розірвавши договір іпотеки, АТ "Імексбанк" фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості позичальника, внаслідок чого відповідний договір про розірвання є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення даного позову та посилаючись на положення ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України та на правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018р. по справі №359/2012/15-ц та від 20.11.2018р. по справі №907/50/16, зазначає, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Імексбанк" Уповноважена особа Фонду отримала можливість дізнатись про існування правочинів, які можуть бути кваліфіковані як нікчемні у зв`язку із наявністю обставин, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Оскільки тимчасову адміністрацію в АТ "Імексбанк" було запроваджено 27.01.2015р., відповідно, строк позовної давності для звернення до суду із позовними вимогами, які ґрунтуються на застосуванні положень ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є таким, що сплинув 27.01.2018р., тоді як позов надійшов 11.03.2019р., тобто із пропуском терміну позовної давності. У зв`язку із викладеним відповідач просить застосувати позовну давність до позову АТ "Імексбанк" та відмовити у його задоволенні також на підставі ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України.

Крім того, відповідач пояснив, що нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, загальною площею 3324 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 є сьогодні іпотекою Національного банку України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року по справі №916/746/19 (суддя Грабован Л.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що після розірвання іпотечного договору від 22.08.2014р. №4325 майнові вимоги АТ «Імексбанк» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №30/14 із ТОВ «Фріз Буд» були повністю забезпечені іпотекою нерухомого майна від 25.12.2014р. №6134, укладеним АТ «Імексбанк» та АТ ФК «Чорноморець», що спростовує твердження позивача про те, що він відмовився від власних майнових вимог, укладаючи договір від 03.10.2014р. про розірвання іпотечного договору .

Суд не погодився з твердженнями банку про нікчемність правочину в силу ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внаслідок відмови АТ «Імексбанк» від власних майнових вимог при укладенні договору розірвання договору іпотеки. Дійсно в договорі про розірвання договору іпотеки відсутні посилання на заміну забезпечення, однак те, що договір іпотеки укладений одразу після підписання договору про розірвання, та те, що в договорі іпотеки зазначено, що він укладений в забезпечення виконання того ж самого кредитного договору, зміст п.п. 1.3 кредитного договору та додаткової угоди до нього, фактично свідчить про те, що відбулась така заміна та вона узгоджена сторонами, а відповідно зобов`язання залишилось забезпеченим і відмови від майнових вимог не відбулось.

Посилання банку на те, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором не впливає на вирішення питання щодо правомірності укладеного 03.10.2014р. між банком і відповідачем договору про розірвання іпотечного договору та не спростовує його нікчемність оцінюються судом критично, оскільки на таку правомірність впливає сам факт укладення самого наступного договору іпотеки та фактично заміна предмета забезпечення за згодою банку.

Суд також відхилив твердження позивача про те, що договір іпотеки від 25.12.2014р. був укладений додатково до договору від 22.08.2014р., як ще один, додатковий, оскільки це спростовується змістом п.1.3 кредитного договору №30/14 від 15.08.2014р. із додатковою угодою до нього від 29.09.2014р. №1 та змістом іпотечного договору від 25.12.2014р.

Суттєвою для даного спору є та обставина, що права за наступним іпотечним договором 25.12.2014р. були АТ «Імексбанком» реалізовані, в позасудовому порядку набуто право власності на предмет іпотеки, за договором, яким передбачено забезпечення низки зобов`язань, у тому числі і зобов`язань ТОВ "Фріз Буд" за договором про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України „Про іпотеку", зобов`язання ТОВ "Фріз Буд" за вказаним кредитним договором є припиненими, що унеможливлює відновлення спірної іпотеки ТОВ "Укрбудспецтех" в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності підстав нікчемності правочину про розірвання договору іпотеки, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з врахуванням норм ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 4 ГПК України, ст. 55 Конституції України, позивач не довів в контексті даної позовної заяви які саме його права та інтереси були порушені, та яким чином його права будуть захищені/поновлені у випадку задоволення позовних вимог, при тому що у відповідності до ч. 1 ст. 575, п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст.ст. 1, 33, абз. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", що іпотека не може існувати у випадку якщо відсутнє основне зобов`язання, а таке зобов`язання припинено.

Не погодившись з вказаним рішенням, до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року по справі № 916/746/19, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, застосувати наслідки недійсності Договору про розірвання іпотечного договору, укладеного 03.10.2014 року між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «БЛЕК СІ РІЕЛТІ ГРУП», повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна, а саме: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: місто Одеса АДРЕСА_3 проспект АДРЕСА_1 ( два-«А») , приміщення 201 ( сто один ) , загальною площею 3324 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору, посвідченого 22.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 4235.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, банк з висновками суду не погоджується, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки воно було ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що розірвавши договір іпотеки, Банк фактично при непогашеній заборгованості за Кредитними договорами безпідставно відмовився від власних майнових вимог до Іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості Позичальника, внаслідок чого відповідний договір про розірвання є нікчемними в силу п. 1 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт не погоджується з посиланням суду на постанову Великої палати Верховного суду у справі № 916/3156/17, та вважає, що правильність обраного Банком способу захисту своїх порушених прав у даній справі, підтверджується постановами Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 916/1889/17 та від 04.04.2018 року по справі № 914/1316/16.

Тому, висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які полягають у застосуванні наслідків недійсності нікчемного Договору про розірвання, укладеного у 2014 році, у зв`язку з тим, що на думку місцевого суду з позасудовим зверненням стягнення на Предмет іпотеки-2, яке відбулось у 2017 році, Банк втратив право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів - не відповідає дійсності, адже, право на захист якого було подано даний позов виникло значно раніше, з огляду на відмову Банку у 2014 році від власних майнових вимог до Іпотекодавця-1 та від своїх прав звернути стягнення на Предмет іпотеки-1 в рахунок погашення заборгованості Позичальника, саме на момент вчинення нікчемного правочину.

Також, не відповідає дійсним обставинам справи висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що замість припиненого спірними договорами забезпечувальних зобов`язань Банк прийняв в іпотеку інше майно, отже відсутній передбачений ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» факт відмови Банку від власних майнових вимог, адже, такий критерій як безоплатність в контексті вказаної норми має значення лише у разі якщо банк здійснив за правочином відчуження майна. У разі ж відмови від власних майнових вимог критерій безоплатності значення не має.

У даному випадку, нікчемний договір був укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, внаслідок його укладення Банк відмовився від своїх вимог, що випливали з договору забезпечення.

В той же час, як неодноразово зазначалось у правових позиціях суду касаційної інстанції (постанова Верховного Суду України від 09.09.2017 року по справі № 914/1315/16, постанова Верховного Суду України від 09.08.2017 року по справі № 914/1318/16, постанова Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 916/1889/17), у випадку відмови від власних майнових вимог за правочином за яким банк (кредитор) відмовився від майнових прав, переданих у іпотеку в забезпечення виконання зобов`язання боржника за кредитним договором, не має значення для вирішення питання застосування наслідків нікчемності чи було у банку на час вчинення нікчемного правочину право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника, адже наявність або відсутність такого права, не спростовує факту нікчемності правочину про розірвання договору забезпечення з огляду на відмову банку від власних майнових вимог до іпотекодавця. До прикладу, розірвання кредитного договору до моменту настання строку виконання чергового зобов`язання або остаточного виконання зобов`язання за таким договором, мало би такі ж наслідки.

Водночас, зміст нікчемного Договору про розірвання не містить посилань на взаємозалежність його укладення з укладенням Іпотечного договору-2, як і не містять тверджень про заміну забезпечення.

Разом з тим, скаржник звертає увагу суду на значний термін (майже два місяці), що сплинув з моменту укладення нікчемного Договору про розірвання Іпотечного договору-1 та укладення Іпотечного договору-2.

Відповідно до ст. 579 ЦК України, предмет застави може бути замінений лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом заміна предмета застави здійснюється заставодавцем лише за згодою заставодержателя, а отже наведена норма розрахована на регулювання відносин, коли заміна предмета застави здійснюється за ініціативою заставодавця.

Отже, відповідно до конструкції вказаної норми, стосується вона виключно сторін договору, тобто, заставодавця та заставодержателя за відповідним договором.

Оскільки предмет застави є істотною умовою відповідного договору застави, то його заміна зумовлює внесення змін та доповнень до договору застави, а у разі змін предмету іпотеки, такий договір про внесення змін до іпотечного договору потребує ще й нотаріального посвідчення.

Таким чином, у правовідносинах що склалися між сторонами даного спору має місце не заміна предмету іпотеки, яка має оформлюватися відповідним договором про внесення змін до іпотечного договору, натомість у ситуації, яка є предметом розгляду у даній справі, відбулося укладення з іншим іпотекодавцем іншого іпотечного договору з іншим предметом іпотеки.

Тому, висновок місцевого суду, що відбулася саме заміна предмету забезпечення, а не отримання Позивачем іншого, окремого забезпечення грошових зобов`язань, на думку апелянта, не відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо припинення зобов`язань за кредитним договором, скаржник зауважує, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, а здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. У зв`язку з цим, реалізація іпотеки чи її припинення не може мати наслідком припинення основного зобов`язання.

У даному випадку законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку тягне за собою припинення основного зобов`язання у повному обсязі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у випадку неповного погашення вимог кредитора не позбавляє останнього права на задоволення своїх вимог будь-яким іншим чином, зокрема, шляхом звернення стягнення на інше іпотечне майно.

Таким чином, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення непогашеної частини порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого забезпечення.

Додатково до вищевикладеного, скаржник зазначає, що 04.11.2018 року набрав чинності (а з лютого 2019 введено в дію) Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» замінено чотирма новими частинами такого змісту:

«У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Таким чином, за доводами апелянта, саме чинна редакція Закону України «Про іпотеку» мала бути застосована місцевим судом до правовідносин, які виникли між сторонами даного спору.

В той же час, ст. 36 Закону України «Про іпотеку», у будь-якій редакції закону, не передбачає автоматичного припинення зобов`язання, яке забезпечено іпотекою, в повному обсязі у разі, якщо іпотекодержатель скористався своїм правом на задоволення вимог у позасудовому порядку, а лише вказує на недійсність вимог стосовно основного зобов`язання в тій його частині, в якій останнє було погашено за рахунок предмету іпотеки, тобто метою вказаної правої норми є захист інтересів іпотекодавця шляхом унеможливлення подвійного стягнення з нього заборгованості після позасудового врегулювання.

Як вбачається з умов Іпотечного договору-2, вказаний договір забезпечував виконання 41-го кредитного договору, укладеного з різними боржниками. При цьому, як вбачається з тексту п. 1.1. Іпотечного договору-2, боржниками є кожен позичальник окремо. Тобто мова йде про 41-е окреме зобов`язання. Отже, за вказаних обставин вбачається неможливим ототожнення 41-го забезпечувального зобов`язання в одне зобов`язання, так само, як і ототожнення 41-го боржника в одній особі. Вимоги, направлені на адресу більшості позичальників, не були доставлені. Натомість вимоги були отримані Іпотекодавцем-2 та лише чотирма позичальниками. Саме докази вручення вимоги цим чотирьом позичальникам і були підставою для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Апелянт зазначає, що іпотечна вимога направлена, але не отримана боржником, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, адже згідно пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації, окрім іншого, реєстратору подаються документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця. письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Зважаючи на викладене, апелянт вважає, що внаслідок звернення стягнення на Предмет іпотеки-2 за Іпотечним договором-2, погашеною є заборгованість лише позичальників ТОВ «ТБА «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» та ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ЧОРНЕ МОРЕ».

Приймаючи Оскаржуване рішення місцевий суд виходив з того, що відповідно до п.п. 1.4., 1.5. Іпотечного договору-2, заставна та оціночна вартість Предмету іпотеки-2, згідно висновку складеного 20.11.2014 року, становить 7 800 000 000 грн.

При цьому, апелянт наголошує, що судом безпідставно залишено поза увагою доводи Банку, щодо безпідставного завищення вартості стадіону «Чорноморець» при укладанні Іпотечного договору-2 у 2014 році, остання реконструкція якого відбулася у 2011 році, що дало можливість розмістити на трибунах близько 34 тис. чоловік. До прикладу, стільки не коштує навіть недавно побудований ультрасучасний стадіон у Стамбулі (команда: « Бешикташ»; місткість 41 903 чол.; роки будівництва: 2013-2016; вартість: 104 млн. дол. США).

Зараз стадіон «Чорноморець» знаходиться на балансі Банку за ціною менш як 1,2 млрд грн. У травні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виставляв стадіон «Чорноморець» на продаж зі стартовою ціною 1 млрд. 139 млн. 895 тис. грн. Але покупців не знайшлося. Згодом ціна кілька разів знижувалася. Однак навіть її зменшення до 718 млн. грн.. не вплинуло на бажання придбати спортивну арену. Зазначене свідчить про безпідставне переоцінення Предмету іпотеки-2 у 2014 році. Крім того, місцевим судом безпідставно залишено поза увагою надані Банком докази вартості Предмету іпотеки-2, а саме Звіт про оцінку майна, виготовлений ТОВ «Канзас Ріал Естейт» на замовлення ТОВ «ЮК «МОРІС ГРУП» як представника АТ « 1МЕКСБАНК», з якого вбачається, що вартість Предмету іпотеки-2 складає 1 139 895 000,00 грн., що значно менше за загальну суму боргу 41 позичальника.

При цьому, п. 6.1. Іпотечного договору-2 сторони встановили, що даний пункт договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки-2, на підставі цього Договору, шляхом прийняття Предмета іпотеки у власність, в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, і законом, і договором прямо визначена необхідність саме при передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки встановлення вартості предмету іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і така оцінка була проведена відповідно до вимог законодавства, про що, зокрема, свідчить і відсутність рішень про скасування даної оцінки чи скасування реєстраційних дій щодо Предмету іпотеки-2.

При цьому, Банк наголошує, що не можуть вважатися погашеними зобов`язання усіх боржників, які були забезпечені Предметом іпотеки-2, адже, за умови коли іпотечний договір укладено в забезпечення вимог 41-го окремого боржника, а вимогу Банку в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» отримано лише 4-ма з них, погашення заборгованості 37-ми боржників, які не отримали вимоги Банку, не лише порушить Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, а й зумовить перехід до 1потекодавця-2 прав кредитора за цими 37-ми основними зобов`язаннями, згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», що відповідно порушить права таких боржників, так як, останні були позбавлені можливості виконати свої зобов`язання самостійно.

Отже, визнання припиненими зобов`язань усіх боржників Банку, які були забезпечені Предметом іпотеки-2, суперечило би принципу справедливості та розумності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року клопотання Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено Публічному акціонерному товариству „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року у справі № 916/746/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк на рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року у справі № 916/746/19, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019р. призначено справу № 916/746/19 до розгляду на 21 листопада 2019 року о 14:00 год. Клопотання Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалено провести судове засідання, призначене на 21 листопада 2019 року о 14:00 год., у режимі відеоконференції. Доручено Північному апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання по справі №916/746/19, розгляд якого призначено на 21 листопада 2019 року о 14:00 год., в режимі відеоконференції.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 11.10.2019 року від ТОВ «Укрбудспецтех», останній вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, зазначає, що протягом дії кредитного договору про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. по погодженням кредитора - АТ "ІМЕКСБАНК", шляхом укладання відповідних додаткових угод до кредитного договору вносилися зміни щодо обсягу предметів забезпечення виконання основним боржником зобов`язань за кредитним договором та їх заставної (іпотечної) вартості.

Відповідач вважає, що враховуючи положення додаткової угоди №1 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р., іпотечний договір між АТ "ІМЕКСБАНК" та ТОВ "УКРБУДСПЕЦТЕХ" № 4325, припинив свою дію, у зв`язку із передачею в іпотеку банку нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець", загальною площею 80 289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська ( вул. Енгельса ), буд. 1/20.

Зазначене, у свою чергу, спростовує твердження апелянта, що у даному випадку відсутня заміна предмета застави, адже між датою розірвання іпотечного договору із ТОВ "УКРБУДСПЕЦТЕХ" № 4325 та датою (25.12.2014 р.) укладання іпотечного договору із АТ "ФК "Чорноморець" № 6134, пройшов певний проміжок часу.

У даному випадку основне зобов`язання ТОВ "Фріз Буд" за кредитним договором №30/14 було безперервно забезпечено іпотекою майна третіх осіб, про що свідчать, зокрема, умови кредитних договорів.

Відповідач вважає, що спроба АТ "ІМЕКСБАНК" сьогодні поновити право на іпотеку на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса , просп. Шевченка, буд . 2-А , приміщення 202, загальною площею 3324 кв.м., є порушенням умов кредитного договору № 30/14 від 15.08.2014р.

На думку відповідача, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що суттєвою для даного спору є та обставина, що права за наступним іпотечним договором 25.12.2014р. були АТ "ІМЕКСБАНК" реалізовані, в позасудовому порядку набуто право власності на предмет іпотеки, за договором, яким передбачено забезпечення низки зобов`язань, у тому числі і зобов`язань ТОВ "Фріз Буд" за договором про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Отже, відповідна іпотека в силу її правової природи як забезпечувального обтяження, може бути відновлена виключно у випадку наявності чинного, дійсного та існуючого основного зобов`язання. Позивач, скориставшись своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки набув право власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець" у позасудовому порядку, шляхом прийняття у власність нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. При цьому умовами укладеного між сторонами іпотечного договору передбачено право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимог банку, лише у разі продажу предмету іпотеки (пунктів 3.1.8 та 5.4 Іпотечного договору). Таких положень, у разі прийняття предмету іпотеки у власність банку, іпотечний договір не містить.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що в силу частини 4 статті 36 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, у тому числі й щодо тієї суми боргу, що не була погашена за рахунок предмета іпотеки.

15.10.2019 року до суду надійшов відзив Національного Банку України на апеляційну скаргу, в якому третя особа також заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає що відбулась заміна зобов`язання, а не відмова від майнових прав, зобов`язання ТОВ «Фріз Буд» перед позивачем за Кредитним договором є припиненим внаслідок позасудового врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки.

Таким чином, НБУ просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

13.11.2019р. від Публічного акціонерного товариства „Імексбанк надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019р. по справі №918/539/17, як доказ,з поновленням строку на його подання. А також, клопотання про врахування правових висновків Верховного Суду.

21.11.2019р. через електронну скриньку Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ „Імексбанк надійшла заяву про відвід колегії суддів, відповідно до якої останнє просить відвести колегію суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Колоколов С.І., судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. від розгляду зазначеної справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2019р. визнано заявлений Публічним акціонерним товариством „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий - Колоколов С.І., судді - Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. необґрунтованим.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2019 року, для розгляду заяви про відвід визначено суддю Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк про відвід колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий - Колоколов С.І., судді - Разюк Г.П., Савицький Я.Ф. від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк на рішення Господарського суду Одеської області від 08 серпня 2019 року у справі № 916/746/19 відмовлено. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2019р. поновлено апеляційне провадження у справі № 916/746/19 з 19.12.2019р. Призначено апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк до розгляду в режимі відеоконференції на 19 грудня 2019 року о 14:00 год. та доручено Київському апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання у справі № 916/746/19 в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного суду.

В судове засідання 19.12.2019р. не з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Фріз Буд", хоча повідомлялись належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Враховуючи, що явка представників учасників процесу не визнавалась обов`язковою, колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі представника ТОВ «Фріз Буд».

В судовому засіданні 19.12.2019р. в режимі відеоконференції представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених в відзиві на неї.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник Національного банку України заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу, відзиви на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2014р. між АТ "Імексбанк" та ТОВ "Фріз Буд" був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії №30/14 (т. 1 а.с. 28-32), відповідно до п. 1.1. якого АТ "Імексбанк" зобов`язується надати ТОВ "Фріз Буд" кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 296590000 грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

П. 1.3. вказаного договору передбачено, що у якості забезпечення ТОВ "Фріз Буд" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ "Імексбанк" укладає не пізніше 29.08.2014р. із майновим поручителем ТОВ "Блек Сі Ріелті Груп" договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення №202 загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 - АДРЕСА_4 Шевченка, 2-А, приміщення №202. Загальна заставна вартість предмету іпотеки згідно оцінки ТОВ «АППРАЙЗЕР» складає 90 000 000 грн.

Додатковою угодою №1 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. (т. 1 а.с. 32 на зворотному боці) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості забезпечення ТОВ "Фріз Буд" виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк" укладає і майновими поручителями: ТОВ " Блек Сі Ріелті Груп" договір іпотеки, предметом якого є нежитлові приміщення №202 загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 - АДРЕСА_4 Шевченка, 2-А, приміщення №202. Загальна заставна вартість предмету іпотеки згідно оцінки ТОВ «АППРАЙЗЕР» складає 90 000 000 грн., який діє до моменту передачі в іпотеку наступного майна майновим поручителем; АТ „Футбольний клуб „Чорноморець іпотечний договір наступної черги, за яким в іпотеку надаються нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець загальною площею 80 289 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївсбка (вул. Енгельса), буд. 1/20, заставною вартістю 4 000 000 000 грн. згідно оцінки ТОВ „АППРАЙЗЕР.

Кредит, виданий АТ "Імексбанк" також забезпечується всім належним ТОВ "Фріз Буд" майном і коштами.

Додатковою угодою №3 від 23.12.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2013р. (т. 1 а.с. 33 на зворотному боці-34) п. 1.3. останнього викладено у наступній редакції: „у якості забезпечення ТОВ „Фріз Буд виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги АТ „Імексбанк не пізніше 31.12.2014р. укладає із майновим поручителем: АТ „Футбольний клуб „Чорноморець іпотечний договір, за яким в іпотеку надаються нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець загальною площею 80 289 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївсбка (вул. Енгельса), буд. 1/20, заставною вартістю 4 000 000 000 грн. згідно оцінки ТОВ „АППРАЙЗЕР.

Кредит, виданий АТ „Імексбанк також забезпечується всім належним ТОВ „Фріз Буд майном і коштами.

Позивачем надано суду копію кредитного договору та копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 27.05.2015р., підписаний ст. оперуповноваженим УДСБЕЗ ГУМВС в Одеській області (т. 2 а.с. 85), де зазначено, що при ознайомленні зі змістом документів встановлено документи, які містяться у кредитній справі ТОВ „Фріз Буд та вилучені згідно постанови слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2015р. згідно опису від 27.05.2015р., копія якого є невід`ємною частиною цього протоколу. В описі від 27.05.2015р. речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (т. 2 а.с. 86) серед переліку документів вказано кредитний договір про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. та додаткові угоди до нього.

У довідці АТ „Імексбанк №304 від 27.02.2019р. (т. 1 а.с. 27) вказано, що станом на 03.10.2014р. заборгованість ТОВ „Фріз Буд перед АТ „Імексбанк за кредитним договором №30/14 від 15.08.2014р. становить 301 259 654, 32 грн.

22.08.2014р. між АТ „Імексбанк та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп (майновий поручитель за ТОВ „Фріз Буд) був укладений іпотечний договір (т. 2 а.с. 87-89), відповідно до п. 1.1. якого цей договір забезпечує вимоги АТ „Імексбанк за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р., який укладено між АТ „Імексбанк та ТОВ „Фріз Буд, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно п. 1.3. вказаного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А, приміщення 202, загальною площею 3324 кв.м.

Відповідно до п.п.1.4., 1.5. зазначеного договору оціночна вартість вищевказаних нежитлових приміщень згідно висновку №080414/8-5, складеного 04.08.2014р. експертом оцінювачем ТОВ „Експерт, становить 90 000 000 грн. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 90 000 000 грн.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №25956377 від 22.08.2014р. (т. 2 а.с. 90) на підставі іпотечного договору від 22.08.2014р. стосовно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, був внесений запис про обтяження: заборона на нерухоме майно; обтяжував АТ „Імексбанк, особа, майно/права якої обтяжуються: ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №25956968 від 22.08.2014р. (т. 2 а.с. 91) на підставі іпотечного договору від 22.08.2014р. стосовно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, був внесений запис про іпотеку; іпотекодержатель: АТ „Імексбанк , майновий поручитель: ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп, боржник: ТОВ „Фріз Буд.

03.10.2014р. між АТ „Імексбанк та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп (майновий поручитель за ТОВ „Фріз Буд) був укладений договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем (т. 2 а.с. 92), відповідно до п. 1. якого за взаємною згодою та керуючись ст. 651-654 ЦК України, сторони вирішили розірвати іпотечний договір з майновим поручителем, посвідчений 22.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4235, укладений між АТ „Імексбанк та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп.

Згідно п. 2 зазначеного договору цей договір є підставою для зняття заборони відчуження вказаного у іпотечному договорі нерухомого майна: нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 2-А, приміщення 202, загальною площею 3324 кв.м., а також внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав щодо припинення державної реєстрації обтяжень прав на вищевказане нерухоме майно та щодо припинення державної реєстрації обтяжень іншого речового права.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна №27602716 (т.4 а.с.150) стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, були внесені записи 22.08.2014р. на підставі іпотечного договору від 22.08.2014р. про іпотеку та про обтяження.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №27674094 від 03.10.2014р. (т. 2 а.с. 93) на підставі договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р. стосовно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, був внесений запис 03.10.2014р. про припинення обтяження.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №27674296 від 03.10.2014р. (т. 2 а.с. 94) на підставі договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р. стосовно нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, був внесений запис 03.10.2014р. про припинення іпотеки.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 від 26.01.2015р. (т. 1 а.с. 46) „Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Імексбанк вирішено серед іншого розпочати з 27.01.2015р. процедуру виведення АТ „Імексбанк з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 27.01.2015р. по 26.04.2015р. включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 27.05.2015р. „Про початок процедури ліквідації АТ „Імексбанк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (т. 1 а.с. 47) серед іншого вирішено розпочати процедуру ліквідації АТ „Імексбанк з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 27.05.2015р.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №261 від 29.01.2018р. (т. 1 а.с. 51) серед іншого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ „Імексбанк на два роки з 27.05.2018р. по 26.05.2020р.

06.12.2018р. за вих. №2287 АТ „Імексбанк було направлено повідомлення ТОВ „Укрбудспецтех, ТОВ „Фріз Буд про нікчемність правочину (т. 1 а.с. 39-41), а саме договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем укладеного 03.10.2014р. між АТ „Імексбанк та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп, що посвідчений 03.10.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4905, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, в якому вказано, що іпотека за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 22.08.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №4235 не є припиненою, а іпотекодержателем є АТ „Імексбанк.

Позивачем для огляду суду були надані оригінали наступних документів: іпотечного договору від 22.08.2014р., договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р., витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна (т. 4 а.с. 27).

28.11.2014р. між Національним Банком України та АТ „Імексбанк був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту № 60 (т. 2 а.с. 164-169), відповідно до п. 1.1. якого Національний Банк України надає Публічному акціонерному товариству „ІМЕКСБАНК стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою в розмірі 300 000 000, 00 грн. на строк до 28.11.2016р. за відсотковою ставкою 21, 0% річних з погашенням кредиту і сплатою відсотків за користування ним у строки, визначені цим договором.

П. 1.9.1. вказаного договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором АТ „Імексбанк надає Національному банку України в заставу нерухоме майно на загальну суму 963 343 538 грн., яке належить майновим поручителям: ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп нежитлове приміщення №201 загально площею 3324 кв.м., яке розташовано за адресою: Одеська обл., м. Одеса, проспект Шевченка, 2-А, заставною вартістю 98 374 346 грн.

28.11.2014р. між Національним банком України та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп був укладений іпотечний договір з майновим поручителем (т. 1 а.с. 68-70), відповідно до п.1.1. якого цей договір іпотеки забезпечує вимоги Національного Банку України за договором про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014р., який укладено між Національним Банком України та АТ „Імексбанк, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі тощо.

Згідно п. 1.3. зазначеного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 2-А, приміщення 202, загальною площею 3324 кв.м.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №161463547 від 28.03.2019р. (т. 1 а.с. 71-73) вбачається, що стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 приміщення АДРЕСА_2 , власником якого є ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп, був внесений запис 28.11.2014р. про іпотеку на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 28.11.2014р., де іпотекодержателем є Національний банк України, майновий поручитель ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп, боржник АТ „Імексбанк.

25.12.2014р. між АТ „Імексбанк та ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець (майновий поручитель у тому числі ТОВ „Фріз Буд) був укладений іпотечний договір (з майновим поручителем) (т. 1 а.с. 121-136), відповідно до п. 1.1. якого цей договір іпотеки забезпечує вимоги АТ „Імексбанк за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р. з додатковою угодою №1 від 29.09.2014р., додатковою угодою №2 від 10.10.2014р., додатковою угодою №3 від 23.12.2014р., який укладено між АТ „Імексбанк та ТОВ „Фріз Буд стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойки штрафів у повному обсязі тощо.

П. 1.3. вказаного договору передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець, які складаються з будівель, загальною площею 80 289 кв.м., основною площею 67 037, 5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20.

Відповідно до п.п.1.4., 1.5. зазначеного договору оціночна вартість вищевказаного предмету іпотеки згідно висновку №112014/7-1, складеного 20.11.2014р. експертом оцінювачем ТОВ „АППРАЙЗЕР, становить 7 800 000 000 грн. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 7 800 000 000 грн.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №87349452 від 17.05.2017р. (т.1 а.с. 143-149) вбачається, що стосовно нерухомого майна, а саме: будівель, нежитлових будівель центрального стадіону „Чорноморець, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, 25.12.2014р. внесено запис про іпотеку на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 25.12.2014р., де іпотекодержатель АТ „Імексбанк, майновий поручитель АТ „Футбольний клуб „Чорноморець, боржник ТОВ „Фріз Буд та 16.05.2017р. внесено запис про право власності зазначеного нерухомого майна на підставі іпотечного договору від 25.12.2014р., згідно якого власник АТ „Імексбанк.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 3 а.с. 23-27) стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 202, 28.11.2014р. на підставі іпотечного договору з майновим поручителем від 28.11.2014р. були внесенні записи про іпотеку та обтяження; 03.10.2014р. був внесений запис про припинення іпотеки на підставі договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 03.10.2014р., укладений між АТ „Імексбанк" та ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп", є нікчемним в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв`язку з чим, на підставі ст. 216 Цивільного кодексу України, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Частинами 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відтак, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Апеляційна колегія звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові у справі №916/3156/17, провадження №12-304гс18 від 04.06.2019р. про те, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

В межах розгляду даної справи про застосування наслідків нікчемного правочину підлягають юридичній оцінці доводи позивача щодо нікчемності укладеного між сторонами договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 03.10.2014р., які ґрунтуються на приписах п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.ч.4, 5 ст.3 Закону України "Про іпотеку").

Частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

За приписами ч.ч. 2, 3 п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Частиною третьою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без установлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним узяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

- банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

- банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

- банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, за результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 вказаного Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Отже, відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Апеляційний суд зазначає, що вищезазначена позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16.05.2018р. у справі №910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04.07.2018р. у справі №819/353/16 (провадження № 11-163апп18), від 05.12.2018р. у справі №826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27.02.2019р. у справі №826/8273/16 (провадження № 11-775ас18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

При цьому, в постанові від 04.06.2019р. у справі №916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для відступлення від вищенаведеної позиції правових підстав не вбачається.

Предметом позову у даній справі №916/746/19 є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме: позивач просить суд повернути сторони у стан, який існував до укладення такого правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо майна. Але, додаткова угода №1 від 29.09.2014р. до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №30/14 від 15.08.2014р., якою закріплено умову дії іпотечного договору, укладеного з ТОВ УКРБУДСПЕЦТЕХ, є чинною, сторонами не оскаржувалася (повністю або частково), не визнавалася недійсною/нікчемною у судовому порядку.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ІМЕКСБАНК» (як сторона правочину) стверджує, що нікчемним є договір про розірвання договору іпотеки від 03.10.2014р. Таким чином, наслідком нікчемності договору про розірвання іпотечного договору із ТОВ УКРБУДСПЕЦТЕХ, є чинність такого договору іпотеки.

Отже, як й у справі №916/3156/17, у даному випадку спір фактично стосується наявності чи відсутності права іпотеки АТ ІМЕКСБАНК.

А за таких умов, враховуючи вищевикладене та позицію Великої палати Верховного Суду у справі № 916/3156/17, належним способом захисту інтересів позивача є визнання права іпотеки на нежитлові приміщення №202, загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_5 . АДРЕСА_1 , пр-т Шевченка, 2-А, приміщення 202, а не скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки, як просить позивач.

Проте, позивач відповідну позовну вимогу не пред`являв.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що у даній справі позивачем вибрано неналежний спосіб захисту прав.

Окремо, апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі №916/746/19 та справі №916/3156/17 різний предмет позову, але правовідносини, в які вступили сторони у справах, й, як наслідок, предмет спору, є подібними.

Предметом позову справи №916/746/19 є вимога позивача (АТ ІМЕКСБАНК) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, який на думку позивача є нікчемним в силу приписів ч. З ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Предметом позову у справі №916/3156/17 є вимога позивача (АТ ІМЕКСБАНК) про визнання недійсним нікчемного правочину, в силу приписів ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Слід відмітити, що первинною позовною вимогою АТ ІМЕКСБАНК у справі №916/3156/17 було також застосування наслідків нікчемного правочину, але, надалі, позивачем змінено предмет позову.

Сторони як у справі №916/746/19, так й у справі №916/3156/17 вступили у подібні правовідносини із застави (іпотеки), наданої у забезпечення зобов`язань основного боржника за кредитним договором.

Підставою для звернення АТ ІМЕКСБАНК із позовами до суду в обох справах, стало виявлення правочинів із розірвання застави (іпотеки), які на думку банку є нікчемними в силу приписів ч. З ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, тобто у позивача виникла необхідність здійснення певних дій щодо поновлення АТ ІМЕКСБАНК в праві застави (іпотеки) на предмет застави (іпотеки).

Предметом спору (об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем) у справах №916/746/19 та №916/3156/17 є наявність чи відсутність права застави (іпотеки) АТ ІМЕКСБАНК.

Таким чином, незважаючи на те, що позовні вимоги АТ ІМЕКСБАНК (предмет позову) у справах №916/746/19 та №916/3156/17 різні, сторони у справах перебувають у подібних правовідносинах, а предмет спору (об`єкт спірних правовідносин), тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем, є однаковим.

Як зазначалось вище, 25.12.2014 р. між ПАТ ІМЕКСБАНК та ПрАТ Футбольний клуб Чорноморець, укладено іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий №6134.

Відповідно до п. 1.3. іпотечного договору № 6134, предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону Чорноморець, загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Маразлїївська (вул. Енгельса), будинок 1/20, та розташовані на земельній ділянці площею 62 403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ ФК Чорноморець.

Іпотечний договір №6134 укладено в забезпечення виконання зобов`язань боржників - кількох юридичних осіб - перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» за укладеними з цими юридичними особами договорами про відкриття кредитної лінії із відповідними змінами і доповненнями (п. 1.1. розділу 1 «Предмет договору»).

Зокрема, відповідно до пп. 1.1. іпотечного договору №6134, цей договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя:

за договором про відкриття кредитної лінії № 30/14 від 15.08.2014р., з додатковою угодою № 1 від 29.09.2014 року, додатковою угодою № 2 від 10.10.2014р., додатковою угодою № 3 від 23.12.2014 року, який укладено між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Фріз Буд» стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойки штрафів у повному обсязі, тощо.

Таким чином, майнові права АТ «ІМЕКСБАНК» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №30/14 у повному обсязі було забезпечено іпотекою нерухомого майна (нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), будинок 1/20) за іпотечним договором № 6134, укладеним між АТ «ІМЕКСБАНК» та АТ «ФК «ЧОРНОМОРЕЦЬ», що у свою чергу заперечує твердження банку, що останній відмовився від власних майнових вимог, укладаючи із відповідачем у даній справі 03.10.2014 р. договір про розірвання іпотечного договору.

Судова колегія зазначає, що підписавши додаткову угоду до кредитного договору №30/14, сторони фактично погодили заміну предмету забезпечення з нежитлових приміщень №202, загальною площею 3324 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , пр-т Шевченка, 2-А, приміщення 202, заставною вартістю 90 000 000 грн. на нежитлові будівлі центрального стадіону „Чорноморець загальною площею 80 289, 0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20, заставною вартістю 4 000 000 000,00 грн.

Таким чином, в даних правовідносинах фактично відбулася заміна предмету забезпечення, а не відмова від майнових прав, як стверджує позивач.

Отже, іпотечний договір від 22.08.2014р. №4235, укладений між АТ ІМЕКСБАНК та ТОВ УКРБУДСПЕЦТЕХ, припинив свою дію, у зв`язку із передачею в іпотеку банку вищевказаних нежитлових будівель центрального стадіону „Чорноморець на виконання вищенаведених додаткових угод до кредитних договорів.

Зазначене, у свою чергу, спростовую твердження апелянта, що у даному випадку відсутня заміна предмета застави, адже між датою розірвання іпотечного договору від 22.08.2014р. №4235 із ТОВ УКРБУДСПЕЦТЕХ та датою укладання іпотечного договору із АТ ФК Чорноморець - 25.12.2014 р. пройшов певний проміжок часу.

У даному випадку основне зобов`язання ТОВ Фріз Буд за кредитним договором №30/14 було безперервно забезпечено іпотекою майна третіх осіб, що прямо передбачено умовами кредитних договорів.

В якості обґрунтування позову, АТ ІМЕКСБАНК зазначає, що банк при укладанні спірного правочину саме відмовився від власних майнових вимог. Колегія судів звертає увагу, що у даному випадку, відповідно до пп. 1 ч. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, слід відрізняти випадки, коли банк безоплатно здійснив відчуження майна та випадки, коли банк відмовився від власних майнових вимог. Тому, в даній справі відсутні підстави для застосування висновків постанови Верховного суду від 13.06.2018 р. у справі № 916/1889/17, від 04.04.2018 р. у справі № 914/1316/18, ухвали Верховного суду від 15.08.2018 р. у справі № 914/1316/16 тощо, адже підставою для звернення банку із позовом у справі №916/746/19 є визнання правочину нікчемним саме з підстав відмови від власних майнових вимог, а не з підстав безоплатного відчуження майна. Таким чином, наведена позивачем судова практика не має відношення та правового значення для розгляду даної справи.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 28.11.2014 року між Національним банком та АТ «ІМЕКСБАНК» укладено Договір про надання стабілізаційного кредиту №60 (далі - Договір стабілізаційного кредиту), згідно умов якого Національним банком надано позивачу стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою у розмірі 300 000 000,00 грн. строком до 28.11.2016р. за відсотковою ставкою 21,0% річних.

Відповідно до п. 1.8. Договору стабілізаційного кредиту кредит надається після оформлення позичальником забезпечення, що зазначене в п.1.9. цього договору, про що укладаються окремі договори застави/іпотеки.

Відповідно до п.п. 1.9.1. Договору стабілізаційного кредиту в іпотеку Національному банку передане, зокрема, належне відповідачу Нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення №202, загальною площею 3 324,0 кв.м., яке розташовано за адресою: Одеська область, м. Одеса, пр-т Шевченка, 2-А, заставною вартістю 98 374 346,0 грн.

28.11.2014 року між Національним банком та відповідачем укладено іпотечний договір з майновим поручителем, що зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №5673, згідно якого цей договір забезпечує вимоги Національного банку за Договором стабілізаційного кредиту, та відповідно до якого в іпотеку останньому передане Нерухоме майно належне відповідачу (т.1 а.с. 68-70).

Також матеріали справи підтверджують те, що відомості про іпотеку та обтяження Нерухомого майна на користь Національного банку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як зазначає НБУ, договір стабілізаційного кредиту був укладений між Національним банком та АТ «ІМЕКСБАНК» відповідно до Положення про надання Національним банком України стабілізаційних кредитів банкам України, що затверджене постановою Правління Національного банку України від 13.07.2010р. №327 (далі - Положення №327).

Відповідно до п.2.1. гл. 2 Положення №327, Національний банк надає стабілізаційний кредит чи здійснює зміну умов кредитного договору під основне та додаткове забезпечення.

Відповідно до п.2.2. гл. 2 Положення №327, забезпечення, що надане банком або майновим поручителем, не повинно бути обтяжене іншими зобов`язаннями.

Виходячи із викладеного та враховуючи положення п.1.8. Договору стабілізаційного кредиту, укладення договору про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р. було вчинене АТ «ІМЕКСБАНК» з метою отримання кредиту у розмірі 300 000 000,00 грн., адже зазначений кредит не був би виданий Національним банком позивачу у випадку не оформлення іпотеки на нерухоме майно.

Тобто, не можна стверджувати про протиправне укладення оскаржуваного договору, оскільки укладення зазначеного договору було необхідне для отримання АТ «ІМЕКСБАНК» кредиту у розмірі 300 000 000,00 грн. При цьому, нерухоме майно, що виступає предметом іпотеки за оскаржуваним договором, забезпечує виконання зобов`язань АТ «ІМЕКСБАНК» за Договором стабілізаційного кредиту.

Отже, твердження АТ «ІМЕКСБАНК», що договір про розірвання іпотечного договору від 03.10.2014р. має ознаки нікчемності, визначені п. 1 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є необґрунтовані, оскільки:

в даних правовідносинах фактично відсутня відмова позивача від своїх власних прав вимоги;

укладення оскаржуваного договору позивачем були вчинено з метою передачі Нерухомого майна в іпотеку Національному банку для отримання кредиту у розмірі 300 000 000,00 грн.

Отже, апеляційна судова колегія цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність з боку АТ «ІМЕКСБАНК» наявності підстав нікчемності правочину про розірвання договору іпотеки, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та з врахуванням норм ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 55 Конституції України. Крім того, позивачем не доведено які саме його права та інтереси були порушені; наявності підстав, з якими закон пов`язує недійсність (нікчемність) правочину та не спростовано презумпції правомірності правочину про розірвання договору іпотеки. Тому, апеляційна колегія вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у позові позивача про застосування наслідків недійсності правочину.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, яке винесено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 08 серпня 2019 року по справі № 916/746/19 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування або зміни не вбачається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Імексбанк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 08.08.2019 року у справі №916/746/19 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 23.12.2019р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький