ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2233/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Станковій І.М.,

за участю представників:

від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії участі не брали,

від Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) Гринько Т.В.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" Коротков С.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийняту суддею Щавинською Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 02.09.2019,

у справі №916/2233/18

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії

до відповідача: Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А"(RISOIL.S.A)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС"

про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії звернулося з позовом до Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A), в якому просило розірвати (припинити) укладений між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) договір про встановлення сервітуту №79-Пд-ІЛФ від 25.09.2017, зобов`язати Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухомлинська, 30А, а також скасувати запис про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37449382 від 06.10.2017 14:55:18, Іскров Олег Вікторович, Одеська обласна філія комунального підприємства "Центр державної реєстрації", Одеська обл., вид іншого речового права: право користування (сервітут).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2018 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №916/2233/18 та в подальшому ухвалою суду від 31.10.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС".

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі №916/2233/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 та постановою Верховного Суду від 11.07.2019, позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії задоволено частково; розірвано договір про встановлення сервітуту №79-Пд-ІЛФ від 25.09.2017, укладений між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A); зобов`язано Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії судовий збір в сумі 3524 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем договору про встановлення сервітуту, оскільки розпочав будівельні роботи без погодження з Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" відповідного проекту та за відсутності експертного звіту, що є підставою для розірвання вказаного договору та зобов`язання відповідача демонтувати збудовану ним споруду.

23.05.2019 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі №916/2233/18 судом першої інстанції були видані відповідні накази про його примусове виконання.

15.08.2019 до місцевого господарського суду від Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019), в якій останнє просить визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18 щодо зобов`язання Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А.

Зазначена заява обґрунтована припиненням покладеного на Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) рішенням Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі №916/2233/18 обов`язку демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А, у зв`язку з тим, що сторони в позасудовий спосіб врегулювали відносини щодо погодження проекту "Будівництво морської транспортної галереї, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, земельна ділянка 2. Коригування робочого проекту по чергах будівництва" та розміщення морської транспортної галереї на причалі №11 порту "Чорноморськ".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 (суддя Щавинська Ю.М.) заяву Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, задоволено; визнано наказ Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 про зобов`язання Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А, таким, що не підлягає виконанню.

Вказана ухвала суду мотивована відсутністю (припиненням) зобов`язання боржника перед стягувачем за наказом Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019 у зв`язку з укладенням між сторонами нового договору про встановлення сервітуту щодо території, на якій розташована споруда, що підлягає демонтажу в порядку примусового виконання вищезазначеного наказу.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що в обґрунтування оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд послався на факт укладення між сторонами нового договору про встановлення сервітуту щодо території, на якій розташована споруда, що підлягає демонтажу в порядку примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019, проте оригінал або копія зазначеного договору у матеріалах справи відсутні, відтак зміст цього правочину судом першої інстанції безпосередньо не досліджувався, а обставини розміщення мобільної інженерної споруди наземної транспортної галереї та/або її частини саме на тих 165 м причалу №11, щодо яких укладено договір сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, не встановлювались, при цьому інші наявні у матеріалах справи докази жодним чином не підтверджують наявність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, апелянт зазначає про безпідставність посилань суду першої інстанції на те, що сторони не мають претензій одна до одної, оскільки у розумінні приписів статті 328 Господарського процесуального кодексу вказана обставина не є підставою для задоволення вимог боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 17.10.2019 (вх.№3506/19/Д3 від 21.10.2019) Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню без змін. Зокрема, відповідач зазначає про те, що процесуальним законом не передбачено участі третіх осіб під час розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, тому подання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" апеляційної скарги на вищезазначену ухвалу місцевого господарського суду є зловживанням третьою особою своїми процесуальними правами. Водночас відповідач наголошує на необґрунтованості доводів скаржника щодо недоведеності Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) наявності підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки факт наявності зв`язку між об`єктом, стосовно якого Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" у своєму листі №1662/10-02-02 від 10.05.2019 підтвердило відсутність зауважень до технічної частини першої черги проекту "Будівництво морської транспортної галереї, розташованої за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, земельна ділянка 2. Коригування робочого проекту по чергах будівництва", та об`єктом, який відповідача було зобов`язано демонтувати, встановлений безпосередньо в рішенні Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у даній справі, яке набрало законної сили, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню. Відповідач також зазначає про те, що факт розміщення мобільної інженерної споруди наземної транспортної галереї та/або її частини в межах тих 165 м причалу №11, щодо яких укладено договір сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, визнається стягувачем та боржником, що зумовлює відсутність потреби у доказуванні вказаної обставини. Крім того, Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) зауважує, що сторони в позасудовий спосіб врегулювали питання припинення обов`язку боржника з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019, що є достатньою підставою для визнання вказаного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Поліщук Л.В. від 23.09.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 09.10.2019 розгляд справи призначено на 23.10.2019 об 11:30.

21.10.2019 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" надійшла касаційна скарга на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції.

Верховним Судом ухвалою від 11.11.2019 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПІЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 у справі №916/2233/18 повернуто заявнику.

25.11.2019 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2233/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та призначено розгляд даної справи на 18.12.2019 о 12:30.

У судовому засіданні 18.12.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" апеляційну скаргу підтримав; представник Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) висловив заперечення проти її задоволення; представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.143,144).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вбачає, що у прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу б/н від 17.10.2019 (вх.№3506/19/Д3 від 21.10.2019) Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) заявлено клопотання про приєднання доказів, а саме: копії титульної та третьої сторінок друкованого видання журналу "Порти України" №6 (188) за серпень 2019 року, в якому міститься стаття під назвою "АМПУ та RISOIL узгодили новий договір".

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що зазначені докази додатково підтверджують факт врегулювання сторонами питання припинення обов`язку боржника з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019.

Розглянувши вказане клопотання, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, про що у судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2019, було постановлено протокольну ухвалу, оскільки зміст вищезазначеної статті друкованого видання журналу "Порти України" №6 (188) за серпень 2019 року не дозволяє колегії суддів однозначно ідентифікувати те, що остання стосується саме факту укладення сторонами договору сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019 та демонтажу спірної мобільної інженерної споруди наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А.

22.10.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) надійшла заява б/н від 18.10.2019 (вх.№3506/19/Д4 від 22.10.2019), в якій останнє просило закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Дана заява обґрунтована тим, що процесуальним законом не передбачено участі третіх осіб під час розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відтак оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не вирішено питання про права та обов`язки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС".

За результатами розгляду заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 18.10.2019 (вх.№3506/19/Д4 від 22.10.2019) про закриття апеляційного провадження колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

За приписами частин першої, другої статті 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

В силу пункту 23 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, оскільки рішення суду у даній справі стосується прав та обов`язків її сторін щодо доступу до розташованого на території Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" причалу №11, право користування яким належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС".

З огляду на викладене, враховуючи те, що подання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є реалізацією гарантованого процесуальним законом права третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 18.10.2019 (вх.№3506/19/Д4 від 22.10.2019) про закриття апеляційного провадження, про що у судовому засіданні, яке відбулося 18.12.2019, постановлено протокольну ухвалу.

Заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" та Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A), обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі №916/2233/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 та постановою Верховного Суду від 11.07.2019, позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії задоволено частково; розірвано договір про встановлення сервітуту №79-Пд-ІЛФ від 25.09.2017, укладений між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A); зобов`язано Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А; в решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії судовий збір в сумі 3524 грн.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем договору про встановлення сервітуту, оскільки розпочав будівельні роботи без погодження з Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" відповідного проекту та за відсутності експертного звіту, що є підставою для розірвання вказаного договору та зобов`язання відповідача демонтувати збудовану ним споруду.

23.05.2019 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі №916/2233/18 судом першої інстанції були видані відповідні накази про його примусове виконання.

Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) звернулось до суду з заявою б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, яка мотивована відсутністю у останнього на теперішній час обов`язку з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18.

На підтвердження відсутності зобов`язання боржника перед стягувачем за наказом Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18 про зобов`язання Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) демонтувати мобільну інженерну споруду наземної транспортної галереї та/або її частини, які встановлені на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований у м. Чорноморськ по вул. Сухолиманській, 30 А, відповідачем було подано: лист Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №1662/10-02-02/вих від 10.05.2019; дозвіл на виконання будівельних робіт №ОД51 від 11.05.2018; витяг з реєстру дозвільних документів ДАБІ України про зміну даних на будівельні роботи, розміщених на офіційному сайті ДАБІ України; витяг з пояснювальної записки №171-124-РП-Т1-00-П3 та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №178676093 від 27.08.2018.

В адресованому представнику Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А"(RISOIL.S.A) листі №1662/10-02-02/вих від 10.05.2019 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" повідомило про відсутність зауважень до технічної частини першої черги проекту "Будівництво морської транспортної галереї, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, земельна ділянка 2. Коригування робочого проекту по чергах будівництва".

Відповідно до витягу з пояснювальної записки №171-124-РП-Т1-00-П3 транспортна галерея №3 довжиною 123 м монтується у першій черзі будівництва.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №178676093 від 27.08.2018 вбачається, що 10.07.2019 проведено державну реєстрацію права користування (сервітуту) Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А"(RISOIL.S.A) частиною причалу №11 (довжиною 165 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А, строком на 15 років. Підставою виникнення вказаного речового права визначено договір про встановлення сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, укладений між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A).

Проаналізувавши зазначені докази та задовольняючи заяву Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019), місцевий господарський суд послався на відсутність (припинення) зобов`язання боржника перед стягувачем за наказом Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу статті 1291 КонституціїУкраїни суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішення по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

За умовами частини другої статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Колегія суддів зауважує, що на господарський суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення, при цьому суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням зустрічних вимог, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові (до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката тощо).

Водночас перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 328 Господарського процесуального кодексу України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у вказаній норми процесуального права.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для задоволення заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, став факт укладення між сторонами нового договору про встановлення сервітуту щодо території, на якій розташована споруда, що підлягає демонтажу в порядку примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019.

Між тим колегія суддів зауважує, що оригінал або завірена належним чином копія договору про встановлення сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, укладеного між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A), у матеріалах справи відсутні.

Європейський суд з прав людини у справі "Бочаров проти України" наголошує на тому, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини перша, друга статті 91 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статті 210 Господарського процесуального кодексу України, якою унормовано дослідження доказів, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

У розумінні наведених положень процесуального законодавства судове рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 02.04.2019 у справі №911/737/18.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи оригіналу або копії укладеного між сторонами договору про встановлення сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, вказаний документ не міг бути предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції, тому висновок останнього стосовно того, що спірна мобільна інженерна споруда наземної транспортної галереї та/або її частина, яка підлягає демонтажу на підставі наказу Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18, розташована саме на тих 165 м причалу №11, щодо яких укладено договір сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, що зумовлює відсутність у боржника обов`язку з виконання вищезазначеного наказу, колегія суддів вважає передчасним.

При цьому у матеріалах справи відсутні та учасниками справи до суду не подано жодного доказу на підтвердження обставин розміщення спірного майна саме на тій території, яка надана відповідачу у користування на підставі договору сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що наявна у матеріалах справи інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №178676093 від 27.08.2018 підтверджує лише факт проведення державної реєстрації договору про встановлення сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, укладеного між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Акціонерним товариством "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A), проте не дозволяє суду дослідити зміст відповідного правочину.

Однак, саме за результатами дослідження змісту укладеного між сторонами договору про встановлення сервітуту №79-Пд-ІЛФ від 25.09.2017 господарські суди всіх рівнів дійшли висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач істотно порушив його умови.

Умови, на яких між сторонами укладено договір про встановлення сервітуту №40-П-АМПУ-19 від 18.06.2019, тобто погоджено право користування частиною причалу №11, що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 30 А, судом першої інстанції не досліджувались з огляду на те, що ні позивачем, ні відповідачем завірена належним чином копія такого договору не надавалась.

Поданий відповідачем до суду першої інстанції витяг з пояснювальної записки №171-124-РП-Т1-00-П3 містить інформацію щодо технічних характеристик та властивостей транспортної галереї №3, у той час як відомості щодо конкретного місця розміщення вказаного об`єкта на частині причалу №11 (довжиною 200 пог.м), що розташований за адресою: м. Чорноморськ, вул. Сухомлинська, 30А, відсутні.

З цих самих підстав колегією суддів не приймається до уваги наявна у матеріалах справи копія адресованого представнику Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А"(RISOIL.S.A) листа Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" №1662/10-02-02/вих від 10.05.2019, в якому останнє повідомило про відсутність зауважень до технічної частини першої черги проекту "Будівництво морської транспортної галереї, розташованої за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, земельна ділянка 2. Коригування робочого проекту по чергах будівництва".

Наявність дозволу на виконання будівельних робіт №ОД51 від 11.05.2018, який був виданий ще до винесення рішення у даній справі по суті спору, та витяг з реєстру дозвільних документів ДАБІ України, в якому зафіксовано коригування робочого проекту по чергах будівництва, також не свідчать про відсутність (припинення) зобов`язання боржника перед стягувачем за наказом Господарського суду Одеської області від 23.05.2019 у справі №916/2233/18.

Південно-західний апеляційний господарський суд також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо очевидності факту відсутності претензій між сторонами, оскільки будь-яке документальне підтвердження вказаного факту у матеріалах справи відсутнє, тому вказаний висновок ґрунтується на нічим не підтверджених припущеннях.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок процесуальним законом передбачено інститут мирової угоди, яка може бути укладена також і на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність учасниками справи обставин, з якими приписи статті 328 Господарського процесуального кодексу України пов`язують можливість визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, зокрема, факту припинення (відсутності) обов`язку боржника з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/18 від 23.05.2019, апеляційний господарський суд дійшов висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019).

За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з одночасною відмовою у задоволенні заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Акціонерне товариство "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A).

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.08.2019 у справі №916/2233/18 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, скасувати.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) б/н від 14.08.2018 (вх.№2-3836/19 від 15.08.2019) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "РИСОІЛ С.А" (RISOIL.S.A) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" 1921 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.12.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук