Справа № 909/963/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2019 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю прокурора Негрича Н. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/963/19 за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону Військової прокуратури Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Державна екологічна інспекція у Львівській області про стягнення з Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про стягнення шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, в розмірі 3 320 869 грн.

Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону Військової прокуратури Західного регіону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Державна екологічна інспекція у Львівській області з ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про стягнення шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, в розмірі 3 320 869 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2019 р. Державна екологічна інспекція у Львівській області здійснила позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства на території Сколівського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та виявила факт незаконної рубки дерев, внаслідок якої навколишньому природному середовищу була завдана шкода на загальну суму 3 320 869 грн.

09 вересня 2019 р., суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху та зобов`язав заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути виявлені недоліки.

24 вересня 2019 р., у зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження, встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначив підготовче засідання на 17 жовтня 2019 р.

17 жовтня 2019 р., підготовче засідання суд відклав на 14 листопада 2019 р., однак у зв`язку із перебуванням судді Ткаченко І. В. з 12 по 15 листопада 2019 р. у відрядженні, підготовче засідання суд призначив на 21 листопада 2019 р.

21 листопада 2019 р., строк підготовчого провадження у справі суд продовжив на 30 днів, а підготовче засідання відклав на 02 грудня 2019 р.

02 грудня 2019 р., суд відмовив у задоволенні клопотання ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" про залучення до участі у справі правонаступника відповідача - ДП "Сколівський військовий лісгосп", підготовче провадження у справі закрив та призначив розгляд справи по суті на 17 грудня 2019 р.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача у жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дати, час і місце судових засідань відповідач був повідомлений належним чином. Крім того, відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд

в с т а н о в и в:

ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", відповідно до затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 вересня 2017 р. № 474 статуту, є державним унітарним спеціалізованим лісогосподарським підприємством, відокремленим підрозділом якого до 25 червня 2019 р. був Сколівський військовий лісгосп.

З 12 по 22 березня 2019 р. Державна екологічна інспекція у Львівській області здійснила плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Сколівським військовим лісгоспом Державного "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат". Плановий захід державного нагляду (контролю) проведено за участю посадових осіб органу державного нагляду (контролю) з охорони навколишнього природного середовища Львівської області, керівника суб`єкта господарювання, головного лісничого та головного інженера.

За результатами перевірки було складено акт № 230/06/252, в якому відображені виявлені порушення. Зокрема, перевіркою встановлено, що лісорубний квиток від 12 лютого 2019 р. № 04 серії ІФ ЛРК № 008431 на проведення вибіркових санітарних рубок на території природно-заповідного фонду Національний природний парк Сколівські Бескиди видано без затвердження Міністерством екології та природних ресурсів України відповідних лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також без відповідного дозволу та здійснено рубку дерев на території Коростівського лісництва Сколівського військового лісгоспу: у кварталі 79 виділі 24 на площі 1,6 га, кварталі 79 виділі 29 на площі 1,9 та кварталі 80 виділі 61 на площі 2,5 га.

Розрахунок розміру завданої навколишньому природному середовищу шкоди, що склала 3 320 869 грн, позивач здійснив відповідно до постанови КМУ від 24 липня 2013 р. № 541 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд". Такий розмір шкоди підтверджений і висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 18 липня 2019 р. № 3453.

Отже, предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом статей 5, 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню використання на території України. Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Як визначено в ч. 4 ст. 7, ст. 9 Лісового кодексу України, суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

За змістом ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України, обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Відповідно до положень ст. 63, п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України, ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно з ст. 86 Лісового кодексу України, організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

За змістом ст. 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2018 р. у справі № 927/1096/16.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 20 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Як передбачено ч. 1 ст. 69 Лісового кодексу України, cпеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Згідно з частинами 1 - 4 ст. 91 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-запоовідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

За змістом ст. 105 Лісового кодексу України, особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 107 цього Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що на час проведення рубки відповідно до лісорубного квитка від 12 лютого 2019 р. № 04 серії ІФ ЛРК № 008431 Міністерство екології та природних ресурсів України затвердило ліміт на використання природних ресурсів, а Львівська ОДА видала відповідний дозвіл. Таким чином, відповідач здійснив рубку на підставі лісорубного квитка, який видано без затвердження відповідних лімітів та без отримання дозволу. Така рубка дерев є незаконною, оскільки здійснена внаслідок неправомірних дій та/або бездіяльності відповідача, на якого покладено обов`язок по збереженню не призначених для рубки дерев, у зв`язку з чим навколишньому природному середовищу була завдана шкода, яка відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 18 липня 2019 р. № 3453 склала 3 320 869 грн.

За наведених обставин позов заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону слід задовольнити.

Судовий збір, згідно з положеннями ст. 129 ГПК України, суд покладає на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити;

з Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ребета, 6; ідентифікаційний код 08033772) стягнути на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 98; ідентифікаційний код 38057086) шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства, в розмірі 3 320 869 (три мільйони триста двадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн шляхом перерахування на р/р 3520, отримувач: УК у Сколівському районі, с. Коростів/24062100, Казначейство України ЕАП, МФО 899998;

з Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ребета, 6; ідентифікаційний код 08033772) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ідентифікаційний код 38326057) стягнути 49 813 (сорок дев`ять тисяч вісімсот тринадцять) грн 03 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І. В. Ткаченко

Повний текст складено 23 грудня 2019 р.