УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

м. Київ

23.12.2019справа №910/15316/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., розглянувши матеріали справи №910/15316/19

за позовом фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, буд. 3; ідентифікаційний код 14073675)

до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код 23494714)

про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004 №252-СВ,

за участю представників:

позивача - Саєнко Ю.М. (довіреність від 05.08.2019 №б/н);

Приміча Д.В. (ордер від 01.07.2019 серія ОД №329786);

відповідача - Кузовлева Р.В. (адвокат; довіреність від 28.10.2019 №011146/19),

ВСТАНОВИВ:

Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - Банк) про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004 №252-СВ (далі - Кредитний договір).

Позов мотивовано тим, що:

- 04.03.2004 акціонерним комерційним банком «ХФБ БАНК Україна» (правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрсоцбанк»; далі - АТ «Укрсоцбанк») та Фірмою укладено Кредитний договір, відповідно до якого акціонерний комерційний банк «ХФБ БАНК Україна» відповідно до умов та на термін Кредитного договору надає позичальнику револьверну кредитну лінію (надалі - кредит) з загальною сумою кредиту 3 200 000 євро з можливістю отримувати грошові кошти в доларах США та євро, та терміном кредиту до 04.03.2005;

- відповідно до даних Національного Банку України (далі - НБУ) із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Банку за спрощеною процедурою, відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації ті капіталізації банків», правонаступником активів та зобов`язань AT «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 став Банк; 24.10.2019 Правлінням НБУ було прийнято рішення №799-рш, відповідно до якого НБУ відкликав банківську ліцензію та виключив AT «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків, у зв`язку з чим відповідачем у даному позові є Банк;

- пункти 5.2 та 5.3 Кредитного договору та подальші розрахунки з визначення відсоткової ставки не відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема, положенням статті 1056-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки:

за весь період кредитування позичальнику взагалі не відомо про дійсну процентну ставку LIBOR, яка формує загальну ціну Кредитного договору;

в Кредитному договорі відсутні умови про максимальний розмір збільшення відсоткової ставки;

відсутні будь-які посилання на Інтернет ресурси щодо котирувань ставки LIBOR;

про розраховані відсотки за кредитом позичальник має бути повідомлений щонайменш за 15 календарних днів до розрахункового періоду, проте даних повідомлень від Банку позивачу не надходило;

додатковими угодами до Кредитного договору були узгоджені диференційні відсоткові ставки за траншами минулих періодів, які не були застосовані при розрахунках;

- таким чином, розмір відсотків за кредитом, як одну з істотних умов Кредитного договору сторонами фактично узгоджено не було, а тому, на думку позивача, наявні підстави визнати недійсним Кредитного договору у зв`язку з недосягненням згоди за його істотними умовам відповідно до частини першої статті 215 та частини першої статті 638 ЦК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.12.2019; встановлено:

- позивачу строк:

у строк до 02.12.2019 належним чином завірені копії позовної заяви фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004 №252-СВ і рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2019 зі справи №910/4769/19;

для надання суду оригіналів всіх документів, доданих до позовної заяви, що стосуються предмету спору - для огляду безпосередньо у засіданні;

у п`ять днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та доказів направлення вказаних документів відповідачу;

- відповідачу строк:

у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду: відзиву на позов в порядку статті 165 ГПК України з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та доказів надіслання відзиву і доданих до нього документів позивачу; на підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування належним чином засвідчених копій (для долучення до матеріалів справи) статуту; документів, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо), - оригіналів для огляду, належним чином засвідчених копій для долучення до матеріалів справи;

у п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь на відзив в порядку статті 167 ГПК України з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини, та доказів направлення вказаних документів позивачу.

22.11.2019 позивач на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 11.11.2019 подав суду документи.

Банк 14.11.2019 подав суду заяву про закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, мотивовану тим, що: у провадженні господарського суду міста Києва розглядалася справа № 910/4769/19 (суддя Спичак О.М.) за позовом Фірми до Банку про визнання Кредитного договору недійсним; 23.07.2019 у вказаній справі прийнято рішення, яким в позові відмовлено; суд, відмовляючи у позові в названій справі, надав оцінку усім умовам Кредитного договору та дійшов висновку про їх дійсність; постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 рішення господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/4769/19 залишено без змін.

28.11.2019 відповідач подав суду заперечення проти вирішення спору у господарському суді, мотивовану тим, що позивач та відповідач уклали додаткову угоду від 30.09.2016 № 48 до Договору (далі - Додаткова угода №48), пунктом 10 якої погодили, що будь-які спори, що виникають з Договору, або у зв`язку з ним, а також будь-які спори щодо дійсності Договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились; таким чином, підписавши додаткову угоду до Договору від 30.09.2016 №48, в якій міститься третейське застереження, сторони Договору погодили, що розгляд усіх спорів, розбіжностей, або вимог, що виникають за Договором, відбувається у визначеному ними третейському суді за його правилами (регламентом); крім того, у провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №910/16132/18 за позовом Банку до Фірми про стягнення заборгованості за Договором; ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/16132/18 позовну заяву Банку залишено без розгляду саме відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України (дана ухвала набрала законної сили); на думку Банку, Фірма самостійно визначила свою позицію щодо суду, який має розглядати такі справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2019 відкладено підготовче засідання на 23.12.2019.

18.12.2019 позивач подав суду відповідь на заперечення відповідача щодо залишення позову без розгляду, в якій зазначив, що в третейських судах не можуть розглядатись справи про визнання договорів недійсними, посилаючись на Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009.

У підготовче засідання 23.12.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у підготовчому засіданні 23.12.2019 просив суд залишити позовну заяву Фірми без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України.

Представники позивача заперечили проти залишення позову без розгляду.

Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи представника відповідача щодо залишення позову без розгляду, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність задоволення вказаного клопотання з огляду на таке.

Частиною першою статті 22 ГПК України встановлено, що спір який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон) до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону закріплено види та форму третейської угоди та відповідно встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до статті 14 Закону сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до статті 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов`язковий чи рекомендаційний характер.

Судом встановлено, що сторони в Додатковій угоді № 48, а саме у пункті 10 даної угоди погодили третейську угоду у вигляді третейського застереження, якою, в свою чергу, закріпили той факт, що у разі наявності між позивачем та відповідачем спорів з приводу виконання (невиконання) умов кредитного договору останні підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадськості організації «Союз інвесторів України» згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду.

Частиною першою статті 13 Закону передбачено, що якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід`ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Додаткова угода №48, яка містить третейське застереження, підписана повноважними представниками сторін та скріплена відповідними печатками товариств, а тому остання є дійсною, оскільки відповідає внутрішній волі позивача та відповідача, при цьому доказів зворотного сторонами у справі подано не було.

Крім того, докази недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання Додаткової угоди №48 позивача про передачу даного спору на вирішення третейському суді при Всеукраїнській громадськості організації «Союз інвесторів України» в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як вбачається із самого третейського застереження, сторонами зазначено назву конкретного третейського суду - Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадськості організації «Союз інвесторів України», що, у свою чергу, виключає можливість фіктивності такої угоди, а навпаки вбачається спрямованість на чинність та виконуваність останньої, а відтак, й на дійсність самого третейського застереження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Стаття 6 Закону не містить застережень щодо розгляду справ у спорах, які виникають з кредитних правовідносин, у тому числі й про визнання недійсними кредитних договорів, третейськими судами.

Стосовно посилань позивача на Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009, то в такому узагальненні йшлося про попередню редакцію Закону України «Про третейські суди», зокрема, статті 6 вказаного Закону.

Також господарський суд міста Києва вважає безпідставними посилання позивача на рішення у справі №910/4769/19, оскільки, як вбачається з вказаного рішення, під час розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень проти розгляду справи в господарському суді.

Пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України не передбачено можливості суду залишити позов без розгляду без відповідного клопотання сторони.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Враховуючи викладене, господарський суд міста Києва вважає за необхідне залишити позов без розгляду, оскільки сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Відповідно до частини другої статті 183 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Частиною другою статті 226 ГПК України передбачено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи, що позивачем не подано суду відповідного клопотання, у суду відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для повернення судового збору.

Керуючись статтями 185, 226, 233 - 235 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, буд. 3; ідентифікаційний код 14073675) до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ідентифікаційний код 23494714) про визнання недійсним кредитного договору від 04.03.2004 №252-СВ залишити без розгляду.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала господарського суду набирає законної сили після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.12.2019.

Суддя О.В. Марченко