ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. Справа№ 923/1004/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 26.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 28.05.2019р. (повний текст складено 06.06.2019)

у справі № 923/1004/18 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП"

до Херсонської обласної державної адміністрації

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Високопільська районна державна адміністрація Херсонської області

про визнання права користування земельними ділянками та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонської обласної державної адміністрації про:

- визнання за ТОВ "Рівненський ХПП" право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0001 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237.

- визнання за ТОВ "Рівненський ХПП" право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:002:0002 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237.

- визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній у позові.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2016 позивач придбав у ТОВ "Нікопольська зернова компанія" нерухоме майно, яке знаходиться на земельних ділянках (кадастровий номер :03:002:0001, :03:002:0002), які перебували в оренді у ТОВ "Нікопольська зернова компанія" відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008, укладеного між Високопільською районною державною адміністрацією Херсонської області та ТОВ "Нікопольська зернова компанія". З огляду на наведене, позивач вважає, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до нього перейшли всі права та обов`язки попереднього орендаря за договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008. З моменту набуття права власності на нерухоме майно позивач продовжує користуватись земельними ділянками, сплачує відповідну орендну плату згідно умов вищезазначеного договору. Позивач зазначає, що неодноразово звертався листами від 09.09.2016, 31.10.2016 до Херсонської обласної державної адміністрації та 25.10.2016 до Високопільської районної державної адміністрація Херсонської області щодо укладення договору оренди земельної ділянки внаслідок придбання нерухомого майна. Також позивач звертався 20.09.2018 з листом до Херсонської обласної державної адміністрації про заміну сторони і договорі оренди земельної ділянки від 30.10.2008 та укладення додаткової угоди до зазначеного договору. Враховуючи, що на звернення позивача було надано відповідь щодо розгляду даного питання на засіданні комісії з питань регулювання спірних відносин, однак додаткова угода до договору оренди від 30.10.2008 не укладена, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Процесуальні дії місцевих господарських судів

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.12.2018 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача надати до суду докази направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу за належною адресою.

18.12.2018 на виконання ухвали Господарського суду Херсонської області від 10.12.2018 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.12.2018 матеріали справи № 923/1004/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" до Херсонської обласної державної адміністрації про визнання права користування земельними ділянками та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008, направлено за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

08.01.2019 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" надійшли до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 923/1004/18 у позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що правова природа вимог про визнання права користування земельними ділянками є вимогами про визнання права, до предмету доказування у справі входять обставини щодо невизнання чи оспорення відповідачем такого факту.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки з наданих у справі доказів не вбачається саме факт невизнання відповідачем права користування земельними ділянками, оскільки викладені відповідачем у його листах заперечення зводяться до процедури укладення договору/додаткової угоди, позовні вимоги в частині визнання права користування земельними ділянками задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Позивачем не надано доказів заміни сторони орендодавця по договору, позов про визнання укладеною додаткової угоди до договору повинен бути пред`явлений в тому числі до Високопільської районної державної адміністрації Херсонської області як сторони договору.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Згідно з п. 8 договору, він укладений на 10 років, тобто до 24.10.2018, а позивач звернувся до суду з даним позовом 29.11.2018, тобто після спливу встановленого п. 8 договору строку, тобто після припинення договору оренди.

Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Право на укладення додаткової угоди за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" виникає автоматично зі спливом місячного строку оренди за умови, що орендар не ініціював зміни, а орендодавець не направив заперечень в місячний строк після закінчення строку дії договору.

За висновком суду застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе в разі, якщо орендарем не ініційовано процедуру поновлення договору та, відповідно укладення додаткової угоди, у відповідності до частини 5 зазначеної статті Закону.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі не досягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" з укладенням додаткової угоди до нього, можливе в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, неповним дослідженням всіх обставин справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що відповідачем визнавалось право користування земельними ділянками в рамках договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення не звернув увагу на те, що позивач з метою належного оформлення у відповідності до вимог законодавства свого права на використання земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:002:0001 та :03:002:0002 загальною площею 4,1711 га неодноразово звертався до відповідача з клопотаннями про укладення договору оренди земельних ділянок, розроблення проектно-технічної документації, заміни сторони в договорі оренди земельної ділянки (листи від 09 вересня 2016 року № 36/09-2016 (на вказаний лист не було отримано відповіді - вказане не спростовано відповідачем), від 31 жовтня 2016 року за №52/10-2016, від 20.09.2018 № 90/09-2018).

В свою чергу Херсонська обласна державна адміністрація надавала постійні листи - відписки, що за переконанням апелянта свідчить про невизнання права користування земельними ділянками відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року та про ухилення відповідача від укладення запропонованої додаткової угоди про заміну сторони в зобов`язанні.

Апелянт вважає, що одночасно Херсонська обласна державна адміністрація цілком підтримувала та не заперечувала факт укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року та купівлі-продажу нерухомості, яка знаходиться на земельних ділянках :03:002:0001 та :03:002:0002, однак свою позицією заперечувала перехід права користування земельними ділянками на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано норми чинного законодавства в сфері земельних відносин в частині переходу права розпорядження землями державної власності, що знаходяться за межами населених пунктів відповідно до Закону України від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (який набрав чинності 01 січня 2013 року).

На момент укладення договору оренди, право розпорядження такими земельними ділянками належало районним державним адміністраціям. Законом України від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (надалі Закон № 5245-УІ) (який набрав чинності 01 січня 2013 року), внесено зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у користування за межами населених пунктів обласними державними адміністраціями.

Згідно з положеннями ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-УІ у державній власності залишаються: г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Враховуючи, що земельні ділянки (кадастрові номери :03:002:0001 та :03:002:0002) розташовані за межами населеного пункту та передавались в оренду районною держаною адміністрацією, вони відносяться до земель державної власності. Заміна сторони - Орендодавця не потребує документального оформлення, оскільки вказана процедура відбулась в силу імперативної норми Земельного кодексу України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 29.11.2018 року, тобто після спливу встановленого п. 8 договору строку (24.10.2008), оскільки договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237. Відповідно до п. 44 договору визначено - цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З наведеного апелянт приходить до висновку, про те, що строк дії договору визначався на 10 років, тобто до 26.01.2019 р.

Крім того, враховуючи норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач звертався до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди про поновлення договору (вказане було викладено в рішенні). В свою чергу відповідач в місячний строк не надав відмову/заперечень щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року, що в свою чергу судом першої інстанції не досліджено та не враховано при прийнятті рішення.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що він продовжує користуватись спірними земельними ділянками, належним чином виконуючи договірні відносини, а тому вважає строк дії договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 року поновленим на тих же умовах і на той же самий строк.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції в рішенні встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом від 12.09.2018 року № 171/09-2018 з пропозицією про поновлення договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що у позивача є переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди на новий строк. Одночасно судом не враховано той факт, що в порушення ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відповідачем не було надано відповіді та не підписано зі своєї сторони додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки позивачем ініційовано процедуру поновлення договору в порядку реалізації переважного права, а поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» можливе виключно в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Доводи позивача про те, що договір є поновленим на тих же умовах і на той же самий строк не підтверджуються наявними у справі доказами, оскільки позивачем не надано доказів досягнення згоди за вже розпочатою процедурою. Такими висновками, суд ставить в пряму залежність реалізацію поновлення договору оренди землі, яка передбачена ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» від порядку реалізації орендаря свого переважного права на поновлення договору оренди землі, передбаченого ч. 1-5 ст. 33 цього Закону, що в свою чергу суперечить зазначеній нормі Закону.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відповідачем подано відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненське ХПП» звернулося до Херсонської обласної державної адміністрації 12 вересня 2018 року стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки та 20 вересня 2018 року з примірником додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 30.10. 2008 року з клопотанням про заміну сторони в договорі оренди землі.

На вищезазначені клопотання Херсонською обласною державною адміністрацією надано відповідь від 29.11.2018 року № 8862/0-18/39/313-1, в якій позивача було повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0001 відноситься до земель комунальної власності, оскільки відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, наданого у справу Позивачем, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0001, передана за договором оренди, відноситься до земель комунальної власності (дата реєстрації земельної ділянки 29 грудня 2015 року).

Відповідач зазначає, що порушені позивачем питання були розглянуті на засіданні комісії з питань регулювання земельних відносин, утвореної розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 12 березня 2016 року № 179, про що в подальшому поінформовано ТОВ «Рівненське ХПП» листом № 8862/0-18/39/313-1 від 29.11.2018 року та за результатами опрацювання наданих документів комісією було встановлено, що об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:002:0001, :03:002:0002, перейшли у власність від ТОВ «Нікопольська зернова компанія», яка є орендарем земельних ділянок до ТОВ «Рівненський ХПП».

Відповідач звертає увагу суду, що Херсонською обласною державною адміністрацією в межах своїх повноважень було розглянуто клопотання ТОВ «Ріненський ХПП» шляхом вирішення спірного питання на комісії і твердження апелянта відносно того, що відповідачем здійснювалися лише постійні листи-відписки є необґрунтованим.

Відповідач зазначає, що визначення правого режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю. Перехід права власності на будівлю чи споруду не означає, що право користування земельною ділянкою попереднього власника майна припиняється автоматично без необхідності його оформлення у встановлений законом спосіб. До того ж умовами договору купівлі-продажу (п. 5.1.3.) передбачено, що продавець відмовляється від користування земельною ділянкою кадастровий номер :03:002:0001 на якій розташовані будівлі та споруди, однак не передбачено відмову продавця від користування земельною ділянкою за кадастровим номером :03:002:0002.

Правочин, за яким переходить право власності на нерухоме майно тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне майно, але його новий власник повинен оформити право на земельну ділянку відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що договір оренди земельної ділянки укладено саме на строк до 24 жовтня 2018 року, що визначено пунктом 8 договору та прямо зазначено в останньому, а отже сторонами було досягнуто саме такої згоди щодо даної істотної умови договору при його укладенні. Тобто на час розгляду справи судом дія договору припинилась у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (п. 37 договору оренди земельної ділянки). Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідач переконаний, що судом першої інстанції винесено рішення на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, а правова позиція Херсонської обласної державної адміністрації обумовлена впевненістю у необхідності захисту інтересів держави у спірних правовідносинах та ґрунтується на повній підтримці змісту рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 року. Судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, висновки суду відповідають матеріалам справи, тому відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення у даній справі.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

30.10.2008 між Високопільською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості та іншого призначення, які знаходяться вул. Залізнична, 5, ст. Блакитне Архангельської селищної ради Високопільського району Херсонської області.

Згідно з п. 2 укладеного договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,1711 га, в тому числі 0,0520 га - лабораторія, 0,0088 - вагова, 0,0031 - підстанція, 0,0006 - навіс, 0,0357 - гараж, 1,2907- склад, 0,0170 - адмінбудівля, 0,0190 - сушарка, 0,0052 - башта, 0,0055 - сарай, 0,0031 - прохідна, 0,1826 - залізнична колія, 2,5478 - проїзди, проходи та площадки.

Відповідно до п.3 укладеного договору на земельній ділянці розміщені: склади для зберігання зерна, вагова, гаражі, лабораторія, залізнична колія, господарські приміщення та адмінбудівля. Ділянка 1,40 га має тверде покриття (асфальт), решта території представлено ґрунтовим покриттям, територія озеленена.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 357610,10 грн. (п.5 догвору).

Пунктом 8 укладеного договору сторони погодили, що договір укладено на 10 років, тобто до 24.10.2018.

Згідно з п. 9 договору оренди орендна плата вноситься орендарем у формі та в розмірі 0,27 грн. за 1 кв.м. за рік орендна плата становить 11261,97 грн.

27.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" (продавець, третя особа -1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" (покупець, позивач) було укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, що посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за №1637 (далі - договір купівлі-продажу).

Відповідно до п.1.1. укладеного договору продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт нерухомого майна, а покупець зобов`язується прийняти цей об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель і споруд загальною площею 14518 кв.м., який розташований за адресою: Херсонська обл., Високопільський район, с. Блакитне, вул. Залізнична, буд.5. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.

Згідно п. 1.2. договору купівлі-продажу (в редакції Договору про внесення змін та доповнень №1 від 11.09.2018) будівлі та споруди знаходяться на земельних ділянках державної власності загальною площею 4,1711 га (кадастровий номер ділянок: :03:002:0001 та :03:002:0002), які перебувають в користуванні (оренді) продавця.

Продавець погоджується з тим, що покупець отримає право користування (власності) на цю земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2016 (номер запису про право власності 14348631).

Позивач звернувся до відповідача з листом № 36/09-2016 від 09.09.2016 з пропозицією щодо укладання договору оренди земельної ділянки на тих сааме умовах у тому ж обсязі, що були у попереднього власника у зв`язку з придбанням за Договором купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначений лист був отриманий відповідачем 21.09.2016, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Позивач 31.10.2016 звернувся до відповідача листом № 52/10-2016 в якому зазначив, що на адресу відповідача неодноразово направлялись листи щодо укладення договору оренди на підставі ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України з додатками, однак відповідач листом № 4755/0-16/39/313 від 18.10.2016 відмовив в укладення договору оренди з тих підстав, що відсутня заява щодо припинення договору оренди земельної ділянки попереднього користувача та відсутністю плану зонування або детального плану території відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Одночасно відповідач зазначив, що попередній користувач ТОВ «Нікопольська зернова компанія» надсилав на адресу відповідача листом від 27.04.2016 № 74/1 заяву про припинення договору оренди земельної ділянки у зв`язку з відчуженням нерухомого майна. Крім того, позивач заперечив щодо розроблення детального плану території, оскільки у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 земля, що передавалась в оренду за своїм цільовим призначенням була землею промисловості, а не сільськогосподарського призначення. До зазначеного листа позивачем було додано копію листа - відмови ТОВ «Нікопольська зернова компанія» від 27.04.2016 № 74/1. Зазначений лист був отриманий відповідачем 08.11.2016, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідач листом 4755/0-16/39/343 від 18.10.2016 надав відповідь на лист позивача від 08.06.2016 № 23/06-2016 який повідомив про необхідність ТОВ «Нікопольська зернова компанія» звернутись із заявою до розпорядника землями державної власності (Херсонської обласної державної адміністрації) щодо припинення договору оренди землі (шляхом його розірвання) у зв`язку з продажем нерухомого майна або надати нотаріально засвідчену письмову згоду у разі вилучення земельної ділянки.

Листом від 16.01.2017 №4755/0-16/39/313-1 відповідач повідомив позивача про розгляд листа від 08.06.2016 № 23/06-2016 та зазначив про необхідність розроблення детального плану території земельних ділянок площею 4, 1711 га.

Позивач листом №90/09-2018 від 20.09.2018 звернувся до відповідача з вимогою щодо заміни сторони в договорі оренди земельної ділянки від 30.10.2008 та укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 щодо заміни сторони орендаря.

Відповідач листом від 23.10.2018 №8862/1-18/39/313 повідомив позивача, що питання, порушене у клопотанні, буде розглянуте на засіданні комісії з питань регулювання земельних відносин, утвореної розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 12.03.2016 №179.

Відповідач листом від 29.11.2018 №8862/0-18/39/313-1, розглянувши клопотання ТОВ «Рівненський ХПП» від 12.09.2018 № 171/09-2018 стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0001, :03:002:0002 від 20.09.2018 № 90/09-2018 стосовно заміни сторін в зазначеному договорі оренди, повідомив позивача про те, що земельні ділянки відносяться до земель житлової та громадської забудови, що не відповідає фактичному їх цільовому призначенню. Також відповідач зазначив, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» проводиться не рідше, ніж один раз на 5-7 років, земельних ділянок несільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання за ТОВ "Рівненський ХПП" право користування земельними ділянками, кадастрові номери :03:002:0001, :03:002:0002 на умовах Договору оренди землі від 30.10.2008, зареєстрованого у Високопільському відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК від 26.01.2009 р. за № 4АА71900237, а також визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній у позові.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Водночас тут відсутнє звернення інших осіб до юрисдикційних органів про відсутність у особи цивільного права. Таким випадком може бути невизнання нотаріусом дійсності правовстановлюючого документа при укладенні договору.

Оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Якщо таким органом є суд, то особа, чиє право оспорюється, може вимагати його визнання шляхом звернення із зустрічним позовом.

Визначеними ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать, в тому числі, визнання права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов`язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин, тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги (постанова Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №6-1044цс16 та Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, здійснений Верховним Судом України).

Оскільки правова природа вимог про визнання права користування земельними ділянками є вимогами про визнання права, до предмету доказування у справі входять обставини щодо невизнання чи оспорення відповідачем такого факту.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання права користування земельними ділянками, місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що з наданих позивачем доказів не вбачається саме факт невизнання відповідачем права користування земельними ділянками, оскільки викладені відповідачем у його листах заперечення зводяться до процедури укладення договору/додаткової угоди.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у позові в частині даних позовних вимог є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Одночасно господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній у позові.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ч.2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Отже, наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Варто наголосити, що ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов`язанні.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що 27.04.2016 (день купівлі-продажу нерухомого майна) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» автоматично припинилося право користування (оренди) на підставі закону, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" автоматично виникло право користування (оренди) земельною ділянкою загальною площею 4.1711 га, яка складається з земельної ділянки площею 4.1673 кадастровий номер 0:03:002:0001 та земельної ділянки площею 0.0038 кадастровий номер 0:03:002:0002, яка розташована за адресою Херсонська обл., Високопільський район, Архангельська селищна рада, с.Блакитне, вулиця Залізнична, 5.

При цьому, договір оренди земельної ділянки, укладений 30 жовтня 2008 року між Високопільською державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» не припинив 27.04.2016 дію в цілому, а відбулася заміна сторони в зобов`язанні, а саме орендаря, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольська зернова компанія» на Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП"

Новий власник об`єкта нерухомості Товариство з обмеженою відповідальністю"Рівненський ХПП", якому перейшло право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/3655/17, від 05.09.2018 по справі № 904/9027/17, від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, від 29.11.2018 по справі № 915/1416/17, від 06.12.2018 по справі № 902/1592/15, від 27.02.2019 у справі №913/661/17 від 06.03.2019 по справі №914/2687/17.

Щодо висновку суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів заміни сторони орендодавця Високопільську районну державну адміністрацію у договорі та не зазначення її відповідачем, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем у позовній заяві, Законом України від 6 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності 01 січня 2013 року, внесено зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у користування за межами населених пунктів обласними державними адміністраціями.

Згідно з положеннями ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-УІ у державній власності залишаються: г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Таким чином, враховуючи, що земельні ділянки (кадастрові номери 521855200:03:002:0001 та :03:002:0002) відносяться до земель державної власності (розташовані за межами населених пунктів) позов подано відповідно до Херсонської обласної державної адміністрації, а не Високопільської районної державної адміністрації.

На підставі викладеного, колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції, викладеній позивачем у позовній заяві.

Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити, що 29.07.2019 рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/2817/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" до Херсонської обласної державної адміністрації, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія", Високопільська районна державна адміністрація Херсонської області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 позовні вимоги задоволено на підставі ч.6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", поновлено термін дії договору на тих же умовах і на той самий строк.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм матеріального права, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 923/1004/18 підлягає частковому скасуванню в частині відмови позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008 в редакції позивача з прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення зазначених вимог.

У відповідності до ст. 129 ГПК України слід здійснити перерозподіл судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 129, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 923/1004/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 923/1004/18 скасувати в частині відмови в позові щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 30.10.2008.

В цій частині прийняти нове рішення.

«Визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди від 30.10.2008 в редакції:

Д О Д А Т К О В А У Г О Д А

до договору оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2008 року

м.Херсон «____»_________20__р.

ОРЕНДОДАВЕЦЬ (уповноважена ним особа):

Херсонська обласна державна адміністрація, в особі______________________, що діє на підставі ______________________,

з одного боку, та

ОРЕНДАР: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП», в особі директора Шевченка Ігоря Георгійовича, який діє на підставі Статуту (надалі - «Новий Орендар») з другого боку,

керуючись нормами Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 № 586- XIV, ст. 7, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-ХІУ, п. 36 Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 р., уклали цю Додаткову угоду про заміну сторони договору (надалі - «Додаткова угода») до Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008року про нижченаведене:

1. Сторони погодилися у Договорі оренди земельної ділянки від 30 жовтня 2008 року, який укладений між Високопільською районною державною адміністрацією (із врахуванням подальшого правонаступництва) та філією «Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія», відповідно до якого передано у строкове платне користування земельні ділянки несільськогосподарського призначення - землі промисловості та іншого призначення, загальною площею 4,1711 га, кадастрові номери :03:002:0001 та :03:002:0002, замінити Орендаря з Філія «Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія» на ТОВ «Рівненський ХПП» та передати ТОВ «Рівненський ХПП» усі права та обов`язки Орендаря за Договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008р.

2. Після підписання Сторонами цієї Додаткової угоди ТОВ «Рівненський ХПП» стає стороною (Орендарем) Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008 р. і є правонаступником Філії «Блакитнянський хлібоприймальний пункт» ТОВ «Нікопольська зернова компанія» відносно його прав та обов`язків за Договором оренди земельної ділянки від 30.10.2008р.

3. Дана Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання Сторонами і скріплення їх підписів печатками та діє до закінчення терміну дії Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008р. відповідно до його умов.

4. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки від 30.10.2008р.».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Херсонської обласної державної адміністрації (73000, м. Херсон, пл. Свободи, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» (вул. Євгена Сверстюка, буд. 2-А, офіс 510, м. Київ, 02002, ) судовий збір в розмірі 1762,00 грн. за подання позовної заяви та 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 923/1004/18 повернути до Господарського суду міста Киева.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 281-285 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.12.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська