ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

закриття провадження у справі

19.12.2019м. ДніпроСправа № 904/3550/19

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА"

до відповідача-1: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЛАДА 2009"

до відповідача-2: ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МИХАИЛ"

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Сирота М.О.

Представники:

від позивача: Лисакова І.М., представник за довіреністю; адвокат

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

третя особа-1: Стасенко А.А., представник на підставі ордеру про надання правової допомоги; адвокат

третя особа-2: не з`явився

І. ПРОЦЕДУРА ПРОВАДЖЕННЯ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЛАДА 2009" (далі - відповідача-1) та до ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МИХАИЛ" (далі - відповідач-2) в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006, укладених з Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", у сумі 4682000,00грн., складові частини заборгованості: 1) по кредитному договору від 26.10.2006 №CNL-300/3028/2006 заборгованість по кредиту у розмірі 81290,69 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785грн. складає 648577,77грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 18709,17 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 149271,11грн.; заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 186999,74 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 1491977,43грн.; 2) по кредитному договору від 10.11.2006 №CNL-300/3049/2006 заборгованість по кредиту у розмірі 165853,59 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 1323262,87грн.; заборгованість по відсотках у розмірі 38636,31 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 308259,80грн.; заборгованість по штрафним санкціям у розмірі 382396,11 доларів США, що за курсом НБУ 7.9785 грн. складає 3050947,36грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за договором іпотеки від 10.11.2006 №3930, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко І.Б., шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України "Про виконавче провадження", на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідачів.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

26.10.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3028/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3028/2006).

Позивач стверджує, що позичальник отримав кредитні кошти за договором у розмірі 200000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 26.10.2021.

10.11.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3049/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3049/2006).

Позивач стверджує, що позичальник отримав кредитні кошти за договором у розмірі 100000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 10.11.2016.

10.11.2006 з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами, між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_2 (далі - третя особа-2, іпотекодавець) укладено договір іпотеки №PCL-300/2065/2006 (майнова порука) (далі - договір іпотеки). Предметом іпотеки є домоволодіння, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ (нова назва - місто Дніпро), вулиця Ласточкіна, будинок 2 (далі - предмет іпотеки) та належало іпотекодавцю на праві власності. Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 10.11.2006 №9950423 підтверджується факт державної реєстрації іпотеки. Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.11.2006 №9950918 підтверджується факт заборони на предмет іпотеки.

12.11.2010 між ПАТ "ОТП Банк" (далі - банк) та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно умов якого банк відступив, а позивач прийняв право вимоги за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006.

12.11.2010 між ПАТ "ОТП Банк" (далі - банк) та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до позивача перейшли всі права та обов`язки за договором іпотеки.

Таким чином, позивач дійшов висновку, що до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до третьої особи-1 та до третьої особи-2 за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006 і договором іпотеки.

Отже, на думку позивача, логічним є висновок, що останній має право задовольнити свої грошові вимоги у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач інформує суд, що стягнення заборгованості за кредитними договорами №CNL-300/3028/2006 та №CNL-300/3049/2006 відбулося на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2013 по справі №412/2701/2012. Вказане рішення, за твердженням позивача, не виконано.

07.11.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем зареєстровано право власності на предмет іпотеки за відповідачем-2.

13.01.2015 ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська по цивільній справі №200/23141/14-ц за позовом відповідача-1 до відповідача-2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії визнано мирову угоду, за умовами якої відповідач-2 зобов`язався передати у власність відповідачу-1 в рахунок погашення боргу фактично предмет іпотеки.

31.08.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яромолюк Маргаритою Миколаївною винесено рішення №109987171 про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем-1. Дане рішення державного реєстратора постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2016 по справі №804/7027/16 скасовано. Станом на 03.07.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником іпотечного майна значиться відповідач-1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №158630817 від 06.03.2019.

Позивач наголошує, що не надавав згоди, як єдиний законний іпотекодержатель, на відчуження іпотечного майна та державну реєстрацію припинення іпотеки й заборони відчуження нерухомого майна.

Позивач послався на висновки постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 22.02.2017 по справі №6-133цс17.

Іпотека, на думку позивача, не є припиненою.

Позивач вважає, що ефективним відновленням прав кредитора є застосування передбаченої угодою сторін процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї із умов надання (отримання) кредиту.

Позивач послався на висновок постанови Верховного Суду України від 26.10.2016 по праві №6-1382цс16.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/3550/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2019.

Ухвалою від 19.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 03.09.2019.

Ухвалою від 19.08.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1 та третю особу-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_2 .

28.08.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява від 23.08.2019 за вих.№б/н про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 03.09.2019 у задоволенні заяви від 23.08.2019 за вих.№б/н про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено.

02.09.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання від 30.08.2019 за вих.№б/н про відкладення підготовчого судового засідання у якому просить суд відкласти підготовче засідання, що призначено на 03.09.2019 о 12год. 40хв. на іншу дату; наступне судове засідання провести в режимі відеоконференції. Ухвалами від 03.09.2019 клопотання позивача в частині відкладення судового засідання на іншу дату задоволено та відкладено підготовче судове засідання на 17.10.2019, а в частині проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою від 17.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) календарних днів, по 20.11.2019; підготовче засідання відкладено на 07.11.2019.

17.10.2019 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 до суду надійшли пояснення від 16.10.2019 за вих.№б/н в яких просить суд врахувати останні під час розгляду справи по суті та проводити судове засідання за участі ОСОБА_1 або його законного представника, з обов`язковим використанням аудіозапису та відеозапису. Ухвалою від 07.11.2019 вимоги третьої особи-1 в частині обов`язкового використанням аудіозапису та відеозапису визнані обґрунтованими в частині фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів.

17.10.2019 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 до суду надійшло клопотання від 16.10.2019 за вих.№б/н про залучення третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у якості співвідповідача, заміну відповідача на належного по справі та закриття провадження по справі в яких просить суд визнати третю особу-1, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_1 співвідповідачем по справі №904/3550/19; змінити відповідача на належного; провадження закрити, у зв`язку з непідвідомчістю господарському суду. Ухвалою від 07.11.2019 у задоволенні клопотання від 16.10.2019 за вих.№б/н про залучення третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у якості співвідповідача, заміну відповідача на належного по справі та закриття провадження по справі відмовлено.

28.10.2019 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 до суду надійшли пояснення від 28.10.2019 за вих.№б/н в яких вказано, що 17.10.2019 під час судового засідання надано для огляду документи щодо порушення кримінального провадження відносно невідомих осіб відповідача-2, які шахрайським шляхом намагалися заволодіти майном, яке належить на праві власності третій особі-2. В якості додатків долучено копію витягу з реєстру досудових розслідувань від 04.12.2019 №0000872 та копію заяви про вчинення злочину від 01.12.2014. Документи долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 07.11.2019 відкладено підготовче судове засідання на 20.11.2019.

18.11.2019 (електронною поштою) та 20.11.2019 (поштою) через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від 15.11.2019 за вих.№б/н про розгляд справи за відсутності свого повноважного представника.

19.11.2019 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 18.11.2019 за вих.№б/н про забезпечення позову. Ухвалою від 20.11.2019 у задоволенні заяви від 18.11.2019 за вих.№б/н про забезпечення позову відмовлено.

20.11.2019 через відділ документального забезпечення від третьої особи-1 надійшло клопотання від 20.11.2019 за вих.№/н про долучення до матеріалів справи доказу направлення пояснень на адресу позивача. Крім того, третя особа-1 просить суд провести судове засідання без участі свого повноважного представника.

Ухвалою від 20.11.2019 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 19.12.2019.

У судовому засіданні, яке відбулося 19.12.2019, господарський суд встановив, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України ухвала постановлена у нарадчій кімнаті за результатами оцінки фактичних обставин справи.

В судовому засіданні, яке відбулося 19.12.2019, оголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у статті 546 види забезпечення зобов`язань, так й інші, встановлені договором або законом.

Законодавство України не проводить різниці у видах забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 Цивільного кодексу України).

Тобто, іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання як застава. Іпотека регулюється, зокрема, Цивільним кодексом України та Законом України «Про заставу».

Для цілей застосування Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Господарський суд встановив, що 26.10.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3028/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006).

Крім того, 10.11.2006 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа-1, постачальник) укладено кредитний договір №CNL-300/3049/2006 (далі - кредитний договір №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006).

Таким чином, основним зобов`язанням є кредитний договір №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та кредитний договір №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006.

Господарський суд констатує, що боржником за основним зобов`язанням є фізична особа ОСОБА_1 .

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника (абзаци 7 і 8 статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (пункт 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України). У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, за загальним правилом саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем. Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, він може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Господарський суд встановив, що 10.11.2006 з метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами, між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" правонаступником якого відповідно до статуту є Акціонерне товариство "ОТП Банк", який відступив право вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" (далі - позивач) та ОСОБА_4 (далі - третя особа-2, іпотекодавець) укладено договір іпотеки №PCL-300/2065/2006 (майнова порука) (далі - договір іпотеки).

Господарський суд констатує, що іпотекодавцем за договором укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання є фізична особа ОСОБА_4 .

Господарський суд бере до уваги, що позивачем у цій справі є юридична особа, до якої перейшли права вимоги за кредитними та іпотечним договорами і яка звернулася з позовом до юридичних осіб, в той час, як фізична особа-позичальник та фізична особа-іпотекодавець мають статус третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (пункт 33 постанови від 01.03.2018 по справі №461/12052/15-ц, пункт 34 постанови від 06.06.2018 по справі №727/8505/15-ц, постанову від 23.01.2019 по справі №210/2104/16-ц).

Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на вказаний припис учасниками господарського процесу можуть бути не лише юридичні особи та держава, але й фізичні особи у спорах, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, а також в інших спорах, вирішення яких прямо віднесене до юрисдикції господарського суду.

Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець. Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання (пункти 52-53 постанови від 31.10.2018 у справі № 753/12916/15-ц).

З огляду на вказане до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча б однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Господарський суд констатує, що стороною основного зобов`язання, а саме кредитних договорів №CNL-300/3028/2006 від 26.10.2006 та №CNL-300/3049/2006 від 10.11.2006 є фізична особа ОСОБА_1 .

Пункт 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Тобто, з 15.12.2017, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Оскільки предметом спору у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитними договорами, сторонами якого є юридична особа-кредитодавець і фізична особа-позичальник, такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Беручи до уваги встановлені обставини, господарський суд констатує наявність обставин задля закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18).

ІІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ.

Як вбачається із матеріалів справи позивач за подачу позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 70230,00грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням №231 від 24.01.2019 на суму 70230,00грн.

Розмір сплаченого позивачем судового збору відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір".

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (частина 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, господарський суд вважає за доцільне надати роз`яснення щодо повернення сплаченої суми судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VІ "Про судовий збір", зі змінами до нього, містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до пункту 2 статті 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду зокрема в разі закриття провадження у справі.

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись статтями 222, 231, 232-236, 254-257 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

IV. УХВАЛИВ:

Провадження у справі №904/3550/19 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА" (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 28Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 367894211) до відповідача-1: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЛАДА 2009" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВАКУЛЕНЧУКА, будинок 7, квартира 90; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36906595) до відповідача-2: ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "МИХАИЛ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЧКАЛОВА, будинок 21; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 23940444) за участі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_1) та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів за участю третьої особи-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_2) про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (частина 1 статті 235 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала може бути оскаржена, що передбачено статями 254, 255 Господарського процесуального кодексу України, в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Дата підписання та складення повного тексту ухвали - 23.12.2019.

Суддя І.В. Петренко