номер провадження справи 28/173/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 Справа № 908/3331/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянувши матеріали справи №908/3331/19:

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, місто Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69057, місто Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача фізичної особи-підприємця Пиченко Галини Олександрівни ( АДРЕСА_1 )

про стягнення грошових коштів

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся концерн "Міські теплові мережі" з позовом до фізичної особи-підприємця Пиченко Галини Олександрівни про стягнення 4.316,90 грн., які складаються з: 3.617,61 грн. основного боргу, 618,49 грн. пені, 60,98 грн. 3% річних та 19,82 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №202314 від 01.03.2007, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з листопада 2018 по квітень 2019 у розмірі 3.617,61 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання позивач, враховуючи норми чинного законодавства, нарахував та просить стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

В прохальній частині позову позивач просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/3331/19, присвоєно справі номер провадження 28/173/19, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

17.12.2019 на адресу суду від позивача надійшла заява з доказами виконання ухвали про відкриття провадження у справі. До заяви доданий оригінал Акту звірки розрахунків підписаний обома сторонами та скріплений печатками, відповідно до якого сальдо складає нуль гривень.

Цього ж дня на адресу суду від відповідача надійшов відзив №1 від 13.12.2019 з доказами сплати споживачем заборгованості за вказаний у позові період, докази сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат. До заяви також доданий оригінал Акту звірки взаємних розрахунків підписаний обома сторонами. Також відповідачем було зауважено, що позивач при зверненні з позовом до суду не врахував всі внесені платежі, внаслідок чого не вірно було зазначено суму основного боргу.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 31.12.2019.

Втім, за наведених обставин, суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору станом на 23.12.2019.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 23.12.2019.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського (попередня назва Орджонікідзевського) району (теплопостачальна організація, позивач у справі) та приватний підприємець Пиченко Галина Олександрівна (правова форма якої була змінена на фізичну особу-підприємця) (споживач, відповідач у справі) 01.03.2007 уклали договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 202314 з наступними доповненнями (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в термін та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Згідно з п. 5.4 - 5.5 договору межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін вказана в Додатку №2 та Додатку №4 до договору та не може бути змінена в односторонньому порядку. При відсутності приладів комерційного обліку або якщо вони вибули з ладу (несанкціоноване втручання в його роботу, порушення механічних та електричних пломб, механічне пошкодження приладів та елементів вузла обліку, закінчення терміну дії держповірки, сумнівні показники тощо), обсяг теплової енергії визначається Теплопостачальною організацією як виняток, розрахунковим способом згідно з договірними тепловими навантаженнями, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток №5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору встановлено, що споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно з п. 6.7 договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Адм. Нахімова, буд. 4, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ).

Пунктом 6.7.1 договору встановлено, що отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту-3 дні, по області - 5- днів, по Україні - 7 днів).

У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного Акту приймання-передачі або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

У разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в Акті, споживач зобов`язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні Акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в Акті наступного місяця. У разі відмови у прийняті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем у Господарському суді (п. 6.7.2 договору).

Додатком 1а до договору № 202314 від 01.03.2007 визначено, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладено для опалення об`єкта: по АДРЕСА_2 (магазин «Чисте місто»).

Додатком № 1 до договору № 202314 від 01.03.2007 сторонами встановлено, що теплопостачальна організація відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді за період 01.03.2007 по 01.03.2008 в обсягах Q рік = 3,41 Гкал, приєднане теплове навантаження Q = 0,001735 Гкал/год.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору № 202314 від 01.03.2007 сторонами визначено, що орієнтована вартість теплової енергії, що відпускається споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору, становить усього 812,06 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3 додатку № 1 до договору № 202314 від 01.03.2007 узгоджено, що дата зняття споживачем показань приладів комерційного обліку - до 26 числа поточного місяця, надання споживачем звіту - не пізніше 26 числа поточного місяця.

При відсутності звіту в установлений термін розрахунок виконується згідно договірних теплових навантажень (п. 4 додатку №1 до договору).

В додатку №5 до договору визначений тариф на опалення - 238,14 грн./тону та на підігрів води.

Додатковими угодами від 01.03.2011 та від 01.10.2014 до договору № 202314 від 01.03.2007 змінено розділ «Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити і підписи сторін».

Матеріали справи містять Свідоцтво від 29.01.2002 № 351 на право власності на приміщення АДРЕСА_2 , відповідно до якого власником є Пиченко Г.О.

Також суду наданий акт обстеження системи теплоспоживання від 01.04.2014, відповідно до якого було встановлено, що об`єкт знаходиться у цокольному поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Система опалення однотрубна з верхньою розводкою, яка є загальною з житловим будинком. Приміщення опалюється чавунними радіаторами типа М140 у кількості 18 секцій, стояки та підводка зашиті гіпсокартоном.

На виконання умов договору № 202314 від 01.03.2007 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді позивач в період з листопада 2018 по квітень 2019 відпустив теплову енергію споживачу на об`єкт по АДРЕСА_2 на загальну суму 4.894,25грн.

Як зазначив позивач споживач частково виконав зобов`язання щодо оплати наданих послуг за вказаний період у розмірі 1.276,64 грн., у зв`язку з чим заборгованість склала 3.61761 грн.

Про факт надання позивачем послуг в рамках договору № 202314 від 01.03.2007 свідчать складені акти приймання-передачі теплової енергії та виставлені рахунки на оплату наданих послуг.

Матеріали справи містять реєстри відправки рекомендованих листів, відповідно до яких, Концерном «МТМ» на адресу відповідача були направленні акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки за спірний період.

Акти приймання-передачі за період з листопада 2018 по квітень 2019 споживачем не підписані та не повернуті на адресу Теплопостачальної організації, жодних заперечень щодо них відповідачем не надано. У зв`язку із зазначеним вказані акти приймання-передачі у відповідності до п. 6.7.2 договору є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Факт отримання теплоносія споживачем підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювального сезону у 2018-2019 роках відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя приймає виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Опалювальний сезон 2018-2019 років у м. Запоріжжя:

- розпочався з 04 листопада 2018 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 511 від 01.11.2018 року;

- закінчився 05 квітня 2019 року відповідно до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 130 від 04.04.2019 року.

У зв`язку з простроченням виконання споживачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг з теплопостачання на його адресу була спрямована претензія від 20.03.2019 №158/05-юр з проханням погасили виниклу заборгованість за договором №202314 від 01.03.2007.

Претензія залишена відповідачем без реагування.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлю-продажу теплової енергії в гарячій воді № 202314 від 01.03.2007 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (ст. 714 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом при розгляді доводів позивача надана правова оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а саме: умовам договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №202314 від 01.03.2007, актам приймання-передачі теплової енергії, які підписані відповідачем та рахункам на оплату спожитої теплової енергії за спірний період.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.

Позивач підставою для звернення з позовом зазначав порушення виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих послуг з теплопостачання за період з листопада 2018 по квітень 2019 (включно) на об`єкт, який належить відповідачу на праві приватної власності.

З метою захисту порушених прав та законних інтересів позивач 28.11.2019 звернувся з позовом до суду, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

17.12.2019 суду надані докази оплати відповідачем заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період листопада 2018 по квітень 2019 у розмірі 3.617,61 грн. в рамках договору №202314 від 01.03.2007. А саме суду надані копії платіжних доручень №276 від 30.09.2019 на суму 671,88 грн., №319 від 30.10.2019 на суму 500,00 грн., №370 від 03.12.2019 на суму 1.042,41 грн. №379 від 06.12.2019 на суму 491,95 грн., №377 від 11.12.2019 на суму 911,37 грн.

Аналіз викладених позивачем у позові обставин та наданих відповідачем доказів сплати заборгованості за спірний період свідчать про безпідставне звернення позивача з позовом до суду щодо вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання на об`єкт за адресою м. Запоріжжя, АДРЕСА_2 (приміщення №68) за період грудень 2018 та частково за січень 2019. Суд дійшов такого висновку виходячи з наступного:

Як вже зазначалося судом у відповідності до умов договору позивач складав Акти приймання передачі теплової енергії та виставляв рахунки на оплату наданих послуг, а саме:

- за листопад 2018 надані послуги вартістю 776, 64 грн.;

- за грудень 2018 надані послуги вартістю 1171,88 грн.;

- за січень 2019 надані послуги вартістю 1142,41 грн.;

- за лютий 2019 надані послуги вартістю 891,95 грн.;

- за березня 2019 надані послуги вартістю 680,36 грн.;

- за квітень 2019 надані послуги вартістю 231,01 грн.

До позовних матеріалів позивачем додані виписки банку відповідно до яких відповідачем в добровільному порядку були внесені наступні платежі:

- 200,00 грн. за листопад 2018 року;

- 576,64 грн. за листопад 2018року;

- 500,00 грн. за грудень 2018 року.

Виходячи з викладеного слідує, що на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач повністю оплатив надані послуги за листопад 2018 року у розмірі 776,64 грн. (200,00 грн. + 576,64 грн.) та частково оплатив послуги за грудень 2018, внаслідок чого заборгованість за грудень 2018 склала 671,88 грн. (1171,88 грн. - 500,00 грн. = 671,88 грн.).

Також суду надані докази погашення відповідачем виниклої заборгованості за грудень 2018 у розмірі 671,88 грн. (платіжне доручення № 276 від 30.09.2019) та часткової оплати за січень 2019 у розмірі 500,00 грн. (платіжне доручення №319 від 30.10.2019), внаслідок чого заборгованість склала 642,41 грн.

З зазначеного слідує, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду 28.11.2019 заборгованість за грудень 2018 та частково за січень 2019 були погашені відповідачем в добровільному порядку. Таким чином, вимоги позивача в цій частині (стягнення 1.276,64 грн.) є безпідставними, у зв`язку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до платіжних доручень №370 від 03.12.2019 на суму 1042,41 грн., №379 від 06.12.2019 на суму 491,95 грн., №377 від 11.12.2019 на суму 911,37 грн. відповідачем було погашено решту заборгованості за спірним правочином.

Крім того, матеріали справи містять Акт звірки взаємних розрахунків підписаний обома сторонами, відповідно до якого сальдо складає нуль гривен.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин суд, враховуючи добровільну оплату відповідачем заборгованості за період прострочення з грудня 2018 (частково) по квітень 2019 (включно), ухвалив закрити провадження у справі в частині стягнення 2.340,97 грн. основного боргу.

За порушення відповідачем строків оплати наданих послуг позивач, враховуючи положення п. 7.2.8 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 618,49 грн. за період прострочення з 20.01.2019 по 30.09.2019.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.8 договору встановлено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Як вже зазначалося вище, відповідач у відзиві на позов звертав увагу на неврахування позивачем при зверненні з позовом до суду доказів оплати заборгованості за грудень 2018 та частково за січень 2019.

Втім, відповідач надав суду докази (платіжне доручення № 383 від 12.12.2019) добровільної оплати заявленої позивачем до стягнення суми пені у розмірі 618,49 грн.

Оскільки нарахування відповідачем штрафних санкції відбулося до моменту оплати відповідачем заборгованості за грудень 2018 (30.09.2019) та частково за січень 2019 (30.10.2019) суд, з урахуванням положень до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, закриває провадження в цій частині.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 60,98 грн. за період з 20.01.2019 по 30.09.2019 та інфляційні втрати у розмірі 19,82 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Суд визнав надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат виконаними вірно.

Разом з тим, приймаючи до уваги той факт, що нарахування компенсаційних санкції відбулося до часткової сплати відповідачем заборгованості за грудень 2018 у розмірі 671,88,00грн. (30.09.2019) та січень 2019 у розмірі 500,00 грн. (30.10.2019), суд закриває провадження в цій частині позовних вимог у зв`язку з добровільною оплатою відповідачем.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір в частині позовних вимог, провадження за якими закрито, а саме в розмірі: 3.040,26 грн. (закрито) : 4.316,90 грн. (заявлена сума до стягнення) х 1.921,00 грн. (сплачений судовий збір) = 1.352.90 грн. підлягає поверненню позивачу ухвалою суду з Державного бюджету України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі звернення позивача до суду з відповідним клопотанням.

Решта судових витрат у розмірі 568,10 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 3.040,26 грн. (три тисячі сорок грн. 26 коп.), які складаються з: 2.340,97 грн. основного боргу, 618,49 грн. пені, 60,98 грн. 3% річних та 19,82 грн. інфляційних втрат.

2. Відмовити в частині стягнення основного боргу у розмірі 1.276,64 грн.

3. Судові витрати у розмірі 568,10 грн. (п`ятсот шістдесят вісім грн. 10 коп.) залишити за позивачем.

4. Повернути позивачу збір в розмірі 1.352,90грн. (одну тисячу триста п`ятдесят дві грн. 90 коп.) ухвалою суду в разі звернення його до суду з відповідним клопотанням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Федорова