УХВАЛА

м. Київ

28.12.2019Справа № 910/18647/19

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» (м. Київ)

Про забезпечення позову

поданою разом із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелучо», Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» (далі - заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку № 27 загальною площею 11,9356 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву «Ульянівка», масив «Радужний», кадастровий номер :01:001:0401, цільове призначення: для розміщення торгівельно-розважального центру з гостьовою автопарковкою, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.».

- заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються відчуження та реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі, але не виключно: реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, а саме: щодо земельної ділянки № 27 загальною площею 11,9356 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву «Ульянівка», масив «Радужний», кадастровий номер :01:001:0401, цільове призначення: для розміщення торгівельно-розважального центру з гостьовою автопарковкою, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.».

Вказану заяву про забезпечення позову подано разом із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелучо», Державного підприємства «СЕТАМ» про:

- визнання недійсними результатів електронних торгів з реєстраційним номером лота 359447 щодо продажу земельної ділянки площею 11,9356 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву «Ульянівка», масив «Радужний», кадастровий номер :01:001:0401, які оформлені протоколом проведення електронних торгів № 416644 від 03.07.19.;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 23 від 19.07.19. земельної ділянки, укладеного між відповідачами-1, 2;

- витребування земельної ділянки№ 27 загальною площею 11,9356 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву «Ульянівка», масив «Радужний», кадастровий номер :01:001:0401, цільове призначення: для розміщення торгівельно-розважального центру з гостьовою автопарковкою з незаконного володіння відповідача-2 на користь позивача.

В обґрунтування заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» посилається на вказані далі обставини.

Заявник є власником земельної ділянки, яка є предметом спору. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.04.19. у справі № 522/25776/16-к, крім іншого, визначено порядок зберігання речових доказів шляхом передачі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління земельної ділянки площею 11,9356 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, с. Мізікевича, ж/масиву «Ульянівка», масив «Радужний», кадастровий номер :01:001:0401, однак, останнє реалізовано означену земельну ділянку шляхом проведення електронних торгів, за результатами яких оформлено договір купівлі-продажу з відповідачем-2 та 19.07.19. внесено запис про право власності на земельн удялнку.

Заявник вказує на очевидний протиправний характер вибуття оспорюваної земельної ділянки з власності заявника та наявність обґрунтованих підстав вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Пелучо» буде вживати заходів щодо повторної державної реєстрації права власності та подальшого відчуження такої земельної ділянки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» наголошує, що відповідач-1 протиправно здійснив відчуження, а відповідач-2 неправомірно набув право власності на вказану земельну ділянку.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено в ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За приписами чинного процесуального кодексу особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 р. по справі № 910/361/18.

Наявність чи відсутність факту протиправного вибуття оспорюваної земельної ділянки з власності заявника, протиправність відчуження та набуття такої земельної ділянки відповідачами-1, 2 має бути встановлено судом за результатами розгляду по суті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пелучо», Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними результатів електронних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки, а не при розгляді заяви про забезпечення позову.

В розглядуваній заяві Товариством з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» не наведено достатніх належних та допустимих у розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності підстав вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Пелучо» буде вживати заходів щодо повторної державної реєстрації права власності та подальшого відчуження спірної земельної ділянки.

Не приймається судом посилання заявника на публікації інтернет видань, як такі, що містять суб`єктивну думку авторів статей та коментарі вказаних у статтях осіб.

Крім вказаного судом враховано, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.08.19. у справі № 757/45865/19-к вже накладено арешт в тому числі і на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0401, площею 11,9356 га, розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Мізікевича, «Радужний» масив ж/масиву «Ульянівка», земельна ділянка 27, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7, а за відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0401, площею 11,9356 га, розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Мізікевича, «Радужний» масив ж/масиву «Ульянівка», земельна ділянка 27, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 7, накладено арешт Вищим антикорупційним судом України.

За вказаних підстав, дослідивши збалансованість інтересів сторін та предмет позову, суд виходить з того, що заявником не доведено що вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову поновить порушені інтереси заявника, за захистом яких він звернувся до суду, а тому заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, враховуючи положення Глави 8 Розділу І ГПК України, оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» по сплаті судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «С.П.Т.» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 28.12.19. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко