ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 911/2595/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй- головуючий, Н.М. Губенко, В. І. Студенець

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р.

у складі колегії суддів: В. В. Сулім - головуючий, М. А. Руденко, Є. Ю. Пономаренко

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"

про стягнення 430 698,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" про стягнення 430 698,23 грн., з яких: 156 816,25 грн. пені, 84 592,50 грн. три проценти річних та 189 289,48 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 р. № /П20 оплатив послуги, надані в 2015, 2016, 2017 роках відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення таких зобов`язань.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Київської області від 27.03.2019р. у справі №911/2595/18 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не враховано заяву відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 р. № KV01-СЛ-8674-1216 на суму 358 173, 46 грн.

Встановивши, що відповідачем було оплачено природний газ з дотриманням порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено свої зобов`язання перед позивачем, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. у справі №911/2595/18 рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на користь АТ «Укртрансгаз» 64,19 грн. пені, 66486,45 грн. 3 % річних, 181 416,36 грн. інфляційних нарахувань та 3 721,23 грн. судового збору.

Суд апеляційної інстанції погодився з твердженням скаржника про те, що розрахунки, які здійснюються за Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р., є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором і вказаний порядок не змінював та не змінює строків виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за спірним договором. Апеляційний суд встановив, що сума заборгованості за договором була сплачена відповідачем в розмірі 36 183 645,60 грн. за спірний період власними грошовими коштами, що підтверджується розрахунком суми основного боргу, а не на підставі спільних протокольних рішень, як було помилково встановлено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256 за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

При цьому суд апеляційної інстанції також дійшов висновку, що позивачем при розрахунку суми заборгованості не було враховано заяву відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 р. № KV01-СЛ-8674-1216 на суму 358 173,46 грн.

Суд апеляційної інстанції погодився з контррозрахунком відповідача.

Апеляційним господарським судом, врахувавши заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності відносно позовної вимоги щодо стягнення пені, нарахованої позивачем на заборгованість квітня-жовтня 2017 року поза межами спеціального строку позовної давності, дійшов висновку про задоволення позовних в частині стягнення пені в сумі 64,19 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

АТ «Укртрансгаз», не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 156 751, 06 грн. пені, 18 106,05 грн. 3 % річних та 7 873,12 грн. інфляційних нарахувань, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить її в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції надав перевагу саме доводам (контррозрахунку) відповідача та не здійснив належну перевірку наданим відповідачем письмовим документам, якими обґрунтовано свої заперечення проти позовних вимог. Зазначає, що суд не надав оцінки як самій заяві відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016р., так і копіям доказів про відправлення зазначеної заяви на адресу АТ «Укртрансгаз» з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували, що зазначена заява з вихідною датою 06.12.2016р. дійсно була направлена на адресу АТ «Укртрасгаз».

Скаржник також стверджує, що судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки розрахунку в розрізі умов договору стосовно порядку та строків оплати (п. 5.5 договору) наданих позивачем відповідачу послуг за договором.

У скарзі вказується, що судом апеляційної інстанції не здійснено аналіз початку та закінчення строку позовної давності, за який може бути нараховано штрафні санкції, тому застосування до спірних правовідносин норм ст. ст. 256, 258, 261 ЦК України, ст.232 ГК України свідчить про неправильне застосування судом апеляційної інстанції зазначених норм матеріального права.

4. Позиції інших учасників справи

АТ «Київоблгаз» у відзиві на касаційну скаргу вказує, що судами попередніх інстанцій належним чином досліджено реєстр відправлення та фіскальний чек про направлення рекомендованого листа з заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Також відповідач вказує, що розрахунки за зобов`язаннями листопада та грудня 2017 р. здійснювалися за рахунок субвенцій з державного бюджету, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені, нарахованої позивачем.

Відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

28 вересня 2011 р. між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз" як газотранспортним підприємством та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" як замовник було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П20/23-169/1, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газопровідних станцій (ГРС), а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

За п.п. 3.1, 3.4 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до п. 5.4 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Згідно п.п. 5.5 договору оплата послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 % попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Судами встановлено, що позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у 2015, 2016, 2017 роках на загальну суму 36 183 645,60 грн. відповідно до актів наданих послуг: у листопаді 2015 року на загальну суму 41 619,77 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2015р. № 11-15-/П20, у грудні 2015 року на загальну суму 67275,16 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2015 р. № 12-15-/П20, у січні 2016 року на загальну суму 1 801 200,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2016 р. № 01-16-/П20, у лютому 2016 року на загальну суму 2 700 794,88 грн. відповідно до акту наданих послуг від 29.02.2016 р. № 02-16-/П20, у березні 2016 року на загальну суму 1 707 633,11 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2016 р. № 03-16-/П20, у квітні 2016 року на загальну суму 1115126,74 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2016 р. №04-16-/П20, у травні 2016 року на загальну суму 492 129,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2016 р. № 05-16-/П20, у червні 2016 року на загальну суму 596 520,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2016 р. № 06-16-/П20, у липні 2016 року на загальну суму 393 703,20 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2016 р. № 07-16-/П20, у серпні 2016 року на загальну суму 620 380,80 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2016 р. № 08-16-/П20, у вересні 2016 року на загальну суму 819 220,80 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2016 р. № 09-16-/П20, у жовтні 2016 року на загальну суму 3 708 004,61 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2016 р. № 10-16-/П20, у листопаді 2016 року на загальну суму 2 290380,53 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2016 р. № 11-16-/П20, у грудні 2016 року на загальну суму 2 294 856,85 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2016р. № 12-16-/П20, у січні 2017 року на загальну суму 3 015 687,38 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2017 р. № 01-17- /П20, у лютому 2017 року на загальну суму 1 768 330,03 грн відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2017 р. № 02-17-/П20, у березні 2017 року на загальну суму 835918,32 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2017 р. № 03-17-/П20, у квітні 2017 року на загальну суму 757 338,26 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2017 р. № 04-17-/П20, у травні 2017 року на загальну суму 198 600,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2017р. №05-17-/П20, у червні 2017 року на загальну суму 198 600,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2017 р. № 06-17-/П20, у липні 2017 року на загальну суму 446 850,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.07.2017 р. №07-17-/П20, у серпні 2017 року на загальну суму 484 584,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.08.2017 р. № 08-17-/П20, у вересні 2017 року на загальну суму 591 828,00 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.09.2017 р. № 09-17-/П20, у жовтні 2017 року на загальну суму 3789 411,34 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.10.2017 р. №10-17-/П20, у листопаді 2017 року на загальну суму 2 348 885,50 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.11.2017 р. № 11-17-/П20, у грудні 2017 року на загальну суму 2 900 167,32 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.12.2017 р. №12-17-/П20.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірні правовідносини виникли між сторонами у справі на підставі укладеного між ними договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П20/23-169/1 від 28.09.2011р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 526 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування штрафних санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених законом, договором.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з платіжним дорученням від 27.02.2018 р. №18 відповідачем перераховано позивачу 2767489,61 грн., згідно з платіжним дорученням від 27.02.2018 р. № 17 - 1700688,49 грн., згідно з платіжним дорученням від 12.02.2018 р. № 14 - 377631,41 грн., згідно з платіжним дорученням від 12.02.2018 р. № 13 - 531567,42 грн., згідно з платіжним дорученням від 07.02.2018 р. № 12 - 290280,00 грн., призначення платежу в зазначених платіжних дорученнях: «ПКМУ № 256 від 04.03.2002 р., за трансп. прир. газу промис. споживачам зг. дог. №/П20 від 28.09.2011 р.».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. N 256, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що розрахунки, які здійснюються за Порядком, є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором і вказаний порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р., не змінював та не змінює строків виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за спірним договором.

Суд апеляційної інстанції вказав, що сума заборгованості за договором була сплачена відповідачем в розмірі 36 183 645, 60 грн. за спірний період власними грошовими коштами, що підтверджується розрахунком суми основного боргу, а не на підставі спільних протокольних рішень, як було помилково встановлено судом першої інстанції. Апеляційний господарський суд зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, за рахунок коштів Державного та місцевого бюджетів після їх надходження в установленому порядку.

При цьому, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, суд апеляційної інстанції погодився з контррозрахунком відповідача та дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з останнього 62 783,61 грн 3% річних та 181 416,36 грн інфляційних нарахувань.

Верховний Суд вважає, що висновки апеляційного господарського суду є передчасними та суперечливими у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи.

Апеляційний господарський суд, вказуючи про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем було здійснено розрахунки за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, не дослідив обставин здійснення розрахунків, не надав оцінку платіжним дорученням, в яких вказано призначення платежу «ПКМУ № 256 від 04.03.2002 р., за трансп. прир. газу промис. споживачам зг. дог. № /П20 від 28.09.2011 р.» та не спростував посилань місцевого господарського суду та відповідача на вказані документи.

Суд апеляційної інстанції, зазначаючи про відсутність здійснення розрахунків за поставлений природний газ у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, та вказуючи, що сума заборгованості в розмірі 36 183 645, 60 грн. була сплачена відповідачем за спірний період власними грошовими коштами, погодився з контррозрахунком відповідача (а. с. 235-240), наданим під час апеляційного провадження, в якому відповідач зазначає та враховує часткову оплату на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256.

Вказане свідчить про поверхневе дослідження та перевірку поданого відповідачем розрахунку.

При цьому суд апеляційної інстанції не здійснив аналіз положень Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256, та не дослідив наявність підстав для їх застосування у даному випадку.

Крім того, про суперечність висновків апеляційного суду свідчить також те, що за змістом постанови суд приходить до висновку, що до стягнення підлягає 62 783,61 грн. 3% річних, проте в резолютивній частині постановляє стягнути з відповідача 66 486,45 грн. 3% річних.

Зазначаючи, що позивачем при розрахунку суми заборгованості не було враховано заяву відповідача про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2016 р. № KV01-СЛ-8674-1216 на суму 358173,46 грн., суд апеляційної інстанції не надав оцінки доказам направлення такої заяви позивачу.

Враховуючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності відносно стягнення пені, нарахованої на заборгованість квітня-жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування строку позовної давності в даній частині та задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 64,19 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, як вірно зазначено скаржником, у постанові апеляційного суду не відображено період, відносно якого нараховано штрафні санкції в сумі 64,19 грн., як і не вбачається встановлення початку перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

На підставі вищевикладеного Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції під час перегляду справи не дотримався вимог ст. 86 та ст. 236 ГПК України та непогодившись з висновками місцевого господарського суду, не дослідив зібрані у справі докази та не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого прийшов до передчасних висновків.

Оскільки у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухваленню нового рішення, справу слід передати на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги та дії, які повинен виконати суд апеляційної інстанції при новому розгляді

Виходячи з вищевикладеного, з дотриманням передбачених ГПК України меж перегляду судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене вище, належним чином перевірити доводи та аргументи як позивача, так і відповідача, дослідити обставини здійснення відповідачем розрахунку за відповідний період, з`ясувати наявність/відсутність обставин припинення зобов`язань на підставі зарахування зустрічних однорідних вимог та їх обсяг, наявність/відсутність оплати заборгованості на підставі встановленого державою порядку, в тому числі постановою КМУ №256 від 02.03.2002р. та її обсяг, дослідити наявність/відсутність підстав для застосування позовної давності з вказівкою на період нарахування.

Оскільки справа підлягає передачі на новий розгляд до апеляційного господарського суду, то відповідно до вимог ч. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019р. у справі №911/2595/18 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді Н. М. Губенко

В. І. Студенець