ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. Справа№ 910/8013/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Мальченко А.О.

Дідиченко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19 (суддя - Баранов Д.О., повний текст складено - 09.09.2019) за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" про стягнення 27 126,82 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" про стягнення 27 126,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати, наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 27 126,82 грн. заборгованості, 8 000 грн. витрат на правову допомогу та 1921 грн. судового збору.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині оплати послуг на суму у розмірі 27 126,82 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати послуг за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на їх оплату.

Також, скаржник вказує, що Договір з додатком та додатковою угодою до нього не є допустимими доказами, з огляду на не засвідчення позивачем копій вказаних документів належним чином.

Окрім наведеного, апелянт вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень в.о. директора підприємства позивача Казючиць С.О., яким підписана довідка з розрахунком заборгованості, а також зазначає про відсутність доказів наявності у відповідача заборгованості перед позивачем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 у справі №910/8013/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти її задоволення та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" (підприємство) та товариством з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (організація) 02.04.2012 укладено Договір №229-12, відповідно до умов якого підприємство, керуючись п. 6, 7 ст. 31 Закону України "Про телекомунікації" та відповідно до технічних умов, надає організації доступ до внутрішніх стояків слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного устаткування в технічних приміщеннях та його підключення до внутрішньо будинкових інженерних мереж у будинках, згідно з Додатком №1, підтримує внутрішньо будинкові мережі та приміщення в належному технічному стані, а організація на умовах цього договору оплачує підприємству експлуатаційні витрати.

Експлуатаційні витрати - господарська діяльність, яка пов`язана з наданням житлово-комунальних послуг та виконанням робіт, спрямована на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та ремонту житлового (майнового) комплексу (його частини), а також утримання та обслуговування його інженерних мереж, відповідно до вимог норм, стандартів, правил.

Згідно з п. 2.1 Договору підприємство зобов`язується підтримувати в технічних приміщеннях та місцях загального користування будинку необхідний для цих приміщень температурний режим; забезпечувати, відповідно до норм та стандартів, технічне обслуговування приміщень та елементів будинку, його обладнання, проводити ремонт, підтримувати чистоту в приміщеннях.

Відповідно до п. 3.1 Договору організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору. Перша оплата за цим договором на умовах попередньої оплати в розмірі місячного нарахування здійснюється організацією протягом 3-х банківських днів на підставі рахунку-фактури, який організація отримує у підприємства.

Відповідно до п. 3.2 Договору розмір плати відшкодування витрат на використання електроенергії, яка сплачується організацією після підписання цього договору, визначений у додатку №2.

Підприємство до 15 числа кожного поточного місяця здійснює нарахування попередньої оплати за цим договором на наступний розрахунковий період і надає (надсилає) організації до 20 числа поточного місяця рахунок-фактуру (п. 3.3 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору розмір попередньої оплати не перевищує 100% нарахованої плати за місяць. Різниця між попередньої оплатою та фактичною сумою оплати за цим договором в разі недоплати - оплачується організацією, в разі переплати - вважається оплатою за майбутні розрахункові періоди по договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору сума щомісячної плати за цим договором може змінюватися у зв`язку зі зміною вартості послуг, цін та тарифів, які впливають на розмір оплати, зміною кількості будинків, про що укладається додаткова угода. Про зміну суми оплати зацікавлена сторона письмово повідомляє іншу сторону з обґрунтуванням причин, що зумовили зміну щомісячної оплати, за 5 робочих днів до бажаної дати.

Згідно з п. 3.6 Договору №229-12 від 02.04.2012 сторони домовились, що сума щомісячної плати за цим договором, з підстав, встановлених у п. 3.5 договору, не може збільшуватися більше ніж на 10% від розміру щомісячної плати, вказаному у Додатку до договору, протягом календарного року.

Відповідно до п. 6.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 договір укладений терміном на 2 роки і діє з 02.04.2012 до 02.04.2014.

Додатком №1 до Договору №229-12 від 02.04.2012 (Розрахунок плати за користування внутрішніми стояками слабих струмів та місцями розміщення сертифікованого обладнання) сторони погодили, що відповідачу надається доступ (для розміщення сертифікованого обладнання) у будинках за адресами: 1) вул. Китаївська, 59; 2) вул. Червоногвардійська, буд. 10; 3) вул. Червоногвардійська, буд. 12; вартість - 504,00 грн. з ПДВ.

Додатком №2 до Договору №229-12 від 02.04.2012 (Розрахунок відшкодування втрат використання електроенергії) сторони погодили, що загальна вартість відшкодування втрат використання електроенергії становить 164,86 грн.

Крім цього, 02.02.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №229-12 від 02.04.2012, якою сторони внесли зміни до Додатку №2 та виклали його у новій редакції, зокрема, зазначивши, що споживання електроенергії обладнання становить 600 кВт/міс; щомісячний розрахунок вартості здійснюється за формулою: споживання електроенергії згідно потужності обладнання по кожному об`єкту, помножений на діючий тариф НКРЕ станом на день розрахунку.

Як вже було вказано, відповідно до п. 3.1 Договору організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.

Таким чином, з лютого 2015 року вартість грошових коштів, що підлягали сплаті відповідачем, становили суму 504,00 грн. (плата за користування внутрішніми стояками слабих струмів та місцями розміщення сертифікованого обладнання) + 600кВт/міс * тариф НКРЕ.

Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості за Договором №229-12 від 02.04.2012 (долучена позивачем до позовної заяви), за період з березня 2015 року по грудень 2018 року загальна сума грошових коштів, що підлягала сплаті відповідачем становить 78716,59 грн.

Перевіривши нараховані щомісячні розміри платежів, зазначені у довідці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо їх обґрунтованості.

Зокрема, місцевим господарським судом перевірено тарифи НКРЕ (роздрібні тарифи на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім населення, на території України), які були чинними у спірний період та відомості щодо яких розміщені на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) за адресою http://www.nerc.gov.ua.

Наприклад, у листопаді 2016 року було встановлено тариф (для ПАТ "Київенерго") 196,99 коп./кВт·год без ПДВ.

Тобто, за 600 кВт (відповідно до Додатку №2 до Договору №229-12 від 02.04.2012 в редакції додаткової угоди) місячна вартість становить 1418,33 грн. (разом з ПДВ) = 600*1,9699+20%.

Отже, платіж за жовтень 2016 року становить 1922,33 грн. (1418,33 + 504).

Аналогічним чином судом були перевірено всі вказані у довідці розрахунку заборгованості нараховані позивачем суми платежів, які підлягали сплаті (відшкодуванню) відповідачем.

Таким чином, перевіривши нараховані щомісячні розміри платежів, зазначені у довідці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо їх обґрунтованості.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону України "Про телекомунікації" суб`єкти господарювання, які здійснюють будівництво телекомунікаційних мереж загального користування, можуть установлювати в приміщеннях, що їм належать на правах найму, телекомунікаційне обладнання, використовувати дахи будинків і технічні приміщення для встановлення антен та необхідного обладнання на підставі договору з власником приміщення.

Згідно з ч. 7 ст. 31 Закону України "Про телекомунікації" порядок та умови використання діючих трубопроводів, кабельних каналів, колекторів, веж, антен та інших пристроїв особами, яким вони не належать, встановлюються договором з їх власником.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.

Послуги надані позивачем у загальній сумі 27126,82 грн. з березня 2015 року по грудень 2018 року у строки, встановлені договором, відповідачем оплачені не були.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманих послуг настав.

Доводи апелянта про ненастання строку виконання ним грошового зобов`язання з оплати послуг за договором з огляду на ненадання йому позивачем рахунків на їх оплату, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Крім цього, ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №910/32579/15.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно доводів апелянта про те, що позовні вимоги не підтверджені жодними документами первинного бухгалтерського обліку (рахунками-фактури, актами при ймення-передачі, накладними, виписками, тощо), слід зазначити наступне.

Так, відповідачем не було висловлено жодних заперечень щодо наданих позивачем у спірному періоді послуг, передбачених умовами Договору №229-12 від 02.04.2012, чи стосовно надання їх не у повному обсязі.

Апеляційним судом також враховується, що умовами Договору №229-12 від 02.04.2012 не передбачено складення між сторонами як будь-яких актів приймання-передачі.

До того ж, місячна сума платежу, яка належить до сплати відповідачем, залежить від кількості обладнання у будинках, довжини дроту та тарифу НКРЕ (відповідно до Додатку №1 та Додатку №2).

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували інформацію, викладену у вказаних додатках до Договору №229-12 від 02.04.2012, зокрема, щодо кількості обладнання у будинках, довжини дроту, що експлуатувались у спірному періоді.

З огляду на ненадання відповідачем доказів того, що у спірному періоді послуги, передбачені умовами договору, позивачем не надавались або надавались не у повному обсязі, в тому числі доказів демонтажу обладнання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем належним чином виконувались зобов`язання за Договором №229-12 від 02.04.2012, у зв`язку з чим відповідач, отримавши послуги, зобов`язаний їх оплатити на умовах, які встановлені Договором №229-12 від 02.04.2012.

Також, апеляційним судом відхиляються доводи скаржника про те, що Договір з додатком та додатковою угодою до нього не є допустимими доказами, з огляду на не засвідчення позивачем копій вказаних документів належним чином.

Так, колегією суддів досліджено вказані документи та встановлено, що їх копії засвідчено позивачем належним чином, а саме штампом підприємства позивача та підписом особи, яка здійснювала таке посвідчення, з проставлянням відповідної дати.

Отже, зазначені заперечення апелянта не приймаються апеляційним судом.

Крім цього, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень в.о. директора підприємства позивача Казючиць С.О., яким підписана довідка з розрахунком заборгованості, оскільки згідно наказу від 28.01.2019 №216 виконання обов`язків директора підприємства позивача на період відпустки керівника покладено на першого заступника директора Казючиця С.О.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Стосовно заяви позивача, яка викладена у відзиві на апеляційну скаргу, про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, в сумі 3 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно Договору №174-19 про надання правничої допомоги від 01.02.2019, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Шенлі", виконавець як переможець відкритих торгів зобов`язується надати послуги з юридичного обслуговування та юридичного представництва (консультаційні послуги, претензійно-правова робота, представництво у судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби), обсяг і перелік яких визначено у Додатку №1 до договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 6.2 Договору вартість окремих послуг визначається сторонами у Додатку №1 до договору.

Згідно п. 1.6 Додатку №1 до договору вартість послуги за підготовку і подання апеляційної скарги на рішення суду, відзиву на апеляційну скаргу складає 3 000 грн.

Частиною 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу подано детальний опис робіт (наданих послуг) у даній справі, пов`язаних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно вказаного опису адвокатом позивачу надана послуга з підготовки і подання відзиву на апеляційну скаргу, вартість якої складає 3 000 грн.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Братищенко Ю.О. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 23.11.2017 серія КВ № 5994, довіреність від 09.09.2019 №110/005-867) професійної правничої допомоги у цій справі в суді апеляційної інстанції на суму 3 000 грн., необхідність отримання якої позивачем була зумовлена зверненням відповідача до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку про покладення вказаних витрат на апелянта.

При цьому, апеляційним судом враховується те, що позивачем було направлено на адресу відповідача відзив на апеляційну скаргу із заявою про розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі.

В свою чергу, жодних заперечень з боку відповідача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу до суду не надійшло.

Зменшення витрат на правову допомогу можливе лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок неспівмірності (постанова Верховного Суду у справі №910/4881/18 від 18.12.2018).

При цьому, колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази, які свідчать про проведену адвокатом роботу (по підготовці відзиву на апеляційну скаргу відповідача) та не встановлено не співмірності вказаних витрат.

Також, апеляційним судом враховуються положення п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За наведених обставин вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 у справі №910/8013/19.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 27А; ідентифікаційний код: 34726705) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код: 31025659) 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді А.О. Мальченко

М.А. Дідиченко