ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________________У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу
27 грудня 2019 року м. Херсон 923/1137/19
Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши заяву Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон
до боржника фізичної особи-підприємця Голубенко Ірини Анатоліївни, м. Херсон с.Комишани
про видачу судового наказу за вимогами про стягнення 531,52 грн заборгованості,
без участі представників сторін,
24.12.2019 до Господарського суду Херсонської області надійшла заява Управління комунальної власності Херсонської міської ради до фізичної особи-підприємця Голубенко Ірини Анатоліївни (вх. № 2389/19) про видачу судового наказу про стягнення з боржника 531,52 грн заборгованості за договором оренди комунального майна міської територіальної громади №63/0 від 22.11.2017 та 192,10 грн судового збору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:
1) наказного провадження;
2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 2 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник.
Як встановлено ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, заявником та боржником у наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.
Таким чином, втрата ОСОБА_1 статусу фізичної особи - підприємця виключає можливість розгляду вимог Управління комунальної власності Херсонської міської ради у порядку наказного провадження у зв`язку з невідповідністю суб`єктного складу.
Відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Таким чином, право вибору провадження (наказного чи позовного) на звернення з вимогами у цій справі покладається на особу, яка має право на відповідне звернення (заявник у наказному провадженні, позивач у позовному провадженні).
Суд звертає увагу, що у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 викладено висновок про те, що вимоги за господарськими зобов"язаннями до фізичної особи, яка втратила статус підприємця, слід розглядати за правилами господарського судочинства.
Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно положень ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.
За змістом ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Управління комунальної власності Херсонської міської ради звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.
Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, за позовом до фізичної особи, яка втратила статус підприємця.
Суд звертає увагу, що наведена справа № 910/8729/18 розглядалася у порядку позовного провадження, стороною якого може бути фізична особа, яка не є підприємцем.
В даному випадку, Управління комунальної власності Херсонської міської ради звернулось в порядку наказного провадження до фізичної особи-підприємця, яка на час звернення втратила статус підприємця, тобто боржником фактично є фізична особа.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Оскільки ч. 3 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України чітко визначено суб`єктний склад наказного провадження, учасником якого не може бути фізична особа, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав встановлених п. 4 ч. 1 ст. 152 та п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з припиненням фізичної особи-підприємця.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Таким чином, Управління комунальної власності Херсонської міської ради може захистити свої порушені права, шляхом звернення у позовному провадженні до господарського суду із позовом до фізичної особи, виходячи з характеру правовідносин між сторонами (господарські правовідносини).
Щодо судових витрат, то суд зауважує наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 147-151, п. 4 ч. 1 ст. 152, 153, 154, п. 6 ч. 1 ст. 175, 234, 235 ГПК України, суд
1. Відмовити у видачі судового наказу за поданою Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця Голубенко Ірини Анатоліївни 531,52 грн заборгованості.
Ухвала підписана 27.12.2019.
Відповідно до ч. 2 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили з моменту її підписання- 27.12.2019 та може бути оскаржена . Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складення її повного тексту. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).
Суддя В.В.Литвинова