СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2019 р. Справа №917/1679/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Дучал Н.М. , суддя Склярук О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства «Явір-2005» (вх.№3484П/1 від 15.11.2019) на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 (м. Полтава, суддя Киричук О.А., повний текст складено 29.10.2019),

за позовом Приватного підприємства «ЯВІР-2005», м. Полтава,

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава,

про стягнення 145 300,98 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство «ЯВІР-2005» звернулося до суду з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про стягнення 145 300,98 грн. заборгованості, у тому числі: сума заборгованості за надані послуги охорони згідно з Договором про надання послуг з фізичної охорони № 12-02-19/5 від 12.02.2019 у розмірі 121 084,15 грн. та сума штрафу у розмірі 24 216,83 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава на користь Приватного підприємства «ЯВІР-2005», м. Полтава суму заборгованості у розмірі 121 084,15 грн., суму штрафу у розмірі 12 108,41 грн., 1271,38 грн. витрат по сплаті судового збору, 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено. Повернуто Приватному підприємству «ЯВІР-2005», з Державного бюджету України 908,13 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 2840 від 25.09.2019 (оригінал платіжного доручення в матеріалах справи № 917/1679/19).

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, просить суд змінити рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 в частині суми стягнення штрафу та витрат на професійну правничу допомогу, а саме стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь Приватного підприємства «ЯВІР-2005» суму штрафу згідно з Договором про надання послуг з фізичної охорони №12-02-19/5 від 12.02.2019 у розмірі 24216,83 грн та сплачені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3269,26 та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 5500,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що по-перше, для зменшення штрафу на 50% зазначених у рішенні підстав не достатньо та вони не є винятковими, адже ступінь та причини невиконання зобов`язання, значний термін прострочення (більше 4-х місяців), співмірність штрафу і основної суми боргу (лише 20% від суми боргу) та поведінка винної сторони (відсутність заяви про розстрочення або часткової оплати боргу) свідчать про правомірність та обґрунтованість застосування штрафних санкцій саме в такому розмірі, який передбачений умовами договору. По-друге, апелянт вказує, що позивачем підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 16000,00 грн, тоді як відповідач не надав доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат на професійну правничу допомогу або про неналежність послуг адвоката по справі. Також апелянт долучив до матеріалів справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Явір-2005» на рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі отримана позивачем та відповідачем - 25.11.2019, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11179 від 26.11.2019), в якому просить рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Зокрема, відповідач зазначає, що доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру штрафу є такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом у вирішенні цього питання було досліджено майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні та інші фактори, які вплинули на можливість своєчасної оплати відповідачем послуг. Крім того, враховано, що основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води, при цьому основними споживачами є населення, а також бюджетні організації та установи. Щодо зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката, відповідач зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що сума витрат на правову допомогу повинна бути зменшена до 3000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Щодо зменшення розміру нарахованого штрафу на 50%, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву відповідач, в порядку ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, просить суд зменшити розмір штрафу до 100,00 грн (а.с43-45).

В обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилається на те, що прострочення платежів відповідача об`єктивно виникало не з його вини, а внаслідок збігу низки обставин, зокрема, встановлення нормативу відрахування коштів органом державної влади (НКРЕКП), неузгодженості ціноутворення у сфері теплопостачання та реалій роботи підприємств галузі, діючий тариф, який є економічно необгрунтований.

Крім того, відповідач просив суд врахувати, що основним видом діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є постачання пари, гарячої води, його підприємство є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, при цьому, основними його споживачами є саме населення, які споживають приблизно 90% вартості всіх послуг, що надаються підприємством, а також бюджетні організації та установи; не має додаткових джерел надходження коштів.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК Кодексу). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Скаржник вважає висновок суду першої інстанції про зменшення розміру штрафу таким, що порушує його права та принцип збалансованості інтересів сторін.

Апеляційний суд, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази та доводи сторін, враховує наступне.

Колегія суддів вказує, що відповідачем належними доказами доведено важкий матеріальний стан підприємства.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції правомірно враховано матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, співмірність належних до сплати відповідачем штрафних санкцій і суми заборгованості та ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором та незначний період прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (зазначене відповідає правовій позиції, викладеній, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 920/437/19).

Отже, колегія суддів зазначає, що, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та баланс їх інтересів, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за укладеним договором - суд першої інстанції правомірно визнав зазначені обставини винятковими та дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення нарахованого до стягнення розміру штрафу на 50%.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч. 4, 5, 8 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Положеннями ч.8 ст.129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як зазначалось вище, ч.5 ст.126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).

Разом з тим, на переконання колегії суддів, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Наведена правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Матеріали справи свідчать про те, що між Адвокатським бюро «Світлани Фуголь» та ПП «ЯВІР-2005» укладено договір №6 про надання правової допомоги від 27.02.2019 згідно якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо, зокрема, представництва та захисту інтересів в господарських судах.

Додатком №1 до договору узгоджено вартість правових послуг.

Актом прийому-передачі наданих послуг від 18.10.2019 за договором №6 про надання правової допомоги від 27.02.2019 визначено, що адвокат Фуголь С.А. передав, а клієнт прийняв правові послуги у господарській справі №917/1679/19 у розмірі 16000,00. У вказаному акті визначено найменування та вартість наданих послуг, а саме: попереднє опрацювання матеріалі, усні консультації, пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, складання запитів, заяв, пояснень клопотань в процесі підготовки та ведення справи, підготовка та складання господарського позову, підготовка та складання відповіді на відзив відповідача, участь адвоката в судових засіданнях.

На підставі даного акту прийому-здачі було сплачено вартість наданих послуг в розмірі 16000,00 грн. відповідно до умов договору згідно квитанції №12 ід 18.10.2019.

Факт того, що ці послуги було реально надано позивачу підтверджується також і матеріалами справи.

Дослідивши надані докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що дані суми, відповідають критеріям, що містяться у положеннях ст.129 ГПК України.

Крім того, як зазначалося вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, у даній справі відповідач у клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не довів не співмірності вказаних витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви позивача щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню в частині відмови у відшкодуванні витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката позивача, з прийняттям нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача 13000,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо клопотання апелянта про стягнення з відповідача 5500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З заяви Приватного підприємства «Явір-2005» (вх.№10817 від 15.11.2019) вбачається, що між Адвокатським бюро «Світлани Фуголь» та ПП «ЯВІР-2005» укладено договір №6 про надання правової допомоги від 27.02.2019 згідно якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо, зокрема, представництва та захисту інтересів в господарських судах. Про умови вказаного договору було зазначено вище.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 07.11.2019 за договором №6 про надання правової допомоги зафіксовано, що послуги (підготовка та складання апеляційної скарги, в т.ч. виготовлення копій додатків до скарги по кількості учасників справи) надано в повному обсязі і належним чином.

Згідно квитанції №15 від 07.11.2019 здійснена оплата правової допомоги у розмірі 5500,00 грн.

Факт того, що ці послуги було реально надано підтверджується також і матеріалами справи, з яких вбачається, що подання апеляційної скарги безумовно потребувала підготовки, вивчення судової практики, надання консультацій та участі направлення копій сторонам.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що такі витрати відповідачів були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять детальні погодинні розрахунки витрат за надані послуги.

Враховуючи те, що позивач надав суду докази отримання ним правничої допомоги, довів витрачений час адвокатом на вирішення всіх питань, які виникають при вирішення даного спору, заяву позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню з покладенням на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн в повному обсязі.

Крім того, станом час прийняття постанови у справі відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів зазначає, що при зверненні з апеляційною скаргою, якою рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 оскаржено частково, апелянтом сплачено до бюджету судовий збір в розмірі 3269,26 грн, більшому ніж встановлений ст.4 Закону України «Про судовий збір», який підлягав сплаті у сумі 2881,50 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Щодо судового збору в розмірі 2881,50, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у даній справі покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, пп.1, 2 ч.1 ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЯВІР-2005» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 скасувати в частині відмови у відшкодуванні витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката позивача в сумі 13000,00 грн., та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (, 36008, вул. Комарова, 2а, м. Полтава) на користь Приватного підприємства «ЯВІР-2005» (, 36007, вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область) 13000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 24.10.2019 у справі №917/1679/19 залишити без змін.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (, 36008, вул. Комарова, 2а, м. Полтава) на користь Приватного підприємства «ЯВІР-2005» (, 36007, вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область) 5500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (, 36008, вул. Комарова, 2а, м. Полтава) на користь Приватного підприємства «ЯВІР-2005» (, 36007, вул. Хлібозаводська, 7, м. Полтава, Полтавська область) судовий збір у розмірі 2881,50 грн за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.І. Склярук