ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" грудня 2019 р. Cправа № 902/771/19

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (вул. В. Чорновола, 12, м. Київ, 01135)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Родхог" ( просп. Коцюбинського, 4, м. Вінниця, 21001)

про стягнення 64 716,27 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява б/н від 28.08.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родхог" 64 716,27 грн, з яких: 61 397,46 грн - основний борг; 3 051,35 грн - пеня, 267,46 грн - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошик», яке перейменоване у Товариство з обмеженою відповідальністю «Родхог» Договору № 47С, в межах якого останньому поставлено товар на загальну суму 71321,04 грн. Проте, відповідачем не проведено розрахунків за отриманий товар, лише повернуто нереалізований товар вартістю 12 923,58 грн, в результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої становить 61 397,46 грн.

Ухвалою суду від 16.09.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/771/19 з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.10.2019.

За наслідками судового засідання 15.10.2019 підготовче засідання відкладено на 13.11.2019.

Ухвалою суду від 13.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 11.12.2019.

Проте, розгляд справи 11.12.2019 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Матвійчука В.В. на лікуванні, про що учасників справи повідомлено телефонограмами, та на сайті Господарського суду Вінницької області розміщено відповідне оголошення.

За змістом ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

З огляду на те, що суд перейшов до розгляду справи по суд ухвалою від 13.11.2019, тридцятиденний строк розгляду справи по суті збіг 13.12.2019.

Відповідно до п. 11 Порядку автоматизованого розподілу справ в Господарському суді Вінницької області, зі змінами внесеними рішенням зборів суддів від 01.02.2018, у випадках настання тимчасової непрацездатності судді та настання інших обставин, передбачених п. 2.3.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30 у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 р. № 25 зі змінами, нерозглянуті судові справи такого судді, на підставі розпорядження керівника апарату суду (чи особи, яка виконує його обов`язки), підлягають повторному автоматизованому розподілу на наступний день після спливу процесуального строку передбаченого ГПК України та з дотриманням строків передбачених ч.9 ст. 32 ГПК України для вирішення відповідної судової справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 32 ГПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно даних табелю Господарського суду Вінницької області з 25.11.2019 по 13.12.2019 суддя Матвійчук В.В. перебував на лікарняному.

Станом на 16.12.2019 суддя Матвійчук В.В. перебуває на роботі.

Ухвалою суду від 16.12.2019, з метою забезпечення процесуальних прав учасників справи, враховуючи необхідність належного повідомлення учасників справи, розгляд справи по суті призначено на 23.12.2019.

23.12.2019 на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н від 21.12.2019 представника позивача Голуб Н.О. в якому зазначено, що позивач повністю підтримує позовні вимоги та просить розгляд справи провести у відсутність його представника.

Ознайомившись в судовому засіданні 23.12.2019 з означеним клопотанням судом встановлено, що останнє не містить електронного цифрового підпису.

Відповідно до змісту ч. 8 ст. 42 ГПК України, документи, в тому числі заяви з процесуальних питань, які подаються учасниками справи до суду в електронній формі, скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Частиною 3 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом ДСА України № 28 від 20.02.2013, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Статтею 170 ГПК України встановлено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення. Так, ч. 2, ч. 4 ст. 170 ГПК України передбачено, що письмові заяви, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Оскільки клопотання представника позивача б/н від 21.12.2019, що надійшло електронною поштою, не містить електронного цифрового підпису, враховуючи, що станом на 23.12.2019 оригіналу вказаного клопотання в паперовій формі на адресу суду не надійшло, суд залишає його без розгляду.

На визначену судом дату представники позивача та відповідача не з`явилися. При цьому суд зважає, що ухвала суду від 16.12.2019 направлена учасникам на поштові та електронні адреси.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на те, що ухвала суду від 16.12.2019 направлена на офіційні адреси учасників справи 18.12.2019, у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення останніх про дату, час та місце судового слухання.

Окрім того, ухвали Господарського суду Вінницької області у справі №902/771/19 були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому учасники судового процесу не були позбавлені права та можливості ознайомитись із відповідними ухвалами у зазначеному Реєстрі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 23.12.2019 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (позивач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошик», перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Родхог» (відповідач за Договором Покупець) укладено Договір № 47С (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти, розміщувати в торгівельній мережі, реалізовувати кінцевому покупцю (споживачу) і оплачувати продукцію (в подальшому (Товар) на умовах даного Договору.

У п.1.2. Договору сторони стверджують, що даний Договір містить елементи різних договорів (змішаний договір).

Згідно з п. 2.1 Договору ціна та асортимент товару, що поставляється Постачальником, затверджуються специфікацією товару на основі пропозиції Постачальника. Специфікація є невід`ємною частиною даного договору. Специфікація повинна містити: повне найменування товару, штрих-код, одиницю виміру, кількість в упаковці, а також вартість товару з ПДВ у національній валюті України.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Підставою для поставки партії товару є замовлення, отримане від Покупця. У замовленні на поставку вказується термін і адреса поставки, найменування, штрих код, кількість та ціна товару. Замовлення товару передається Постачальнику електронною поштою, згідно реквізитів Постачальника для приймання замовлень, у форматі Excel або торговому представнику Постачальника особисто.

Приймання товару здійснюється представником Покупця за кількісними та якісними показниками, вказаними у супровідних документах (п. 2.5. Договору).

Положеннями п. 5.2 Договору на Покупця покладений обов`язок здійснювати оплату товару на умовах даного Договору або його додатків.

Відповідно до п. 3.1 Договору Покупець здійснює оплату кожної партії Товару з відстрочкою 45 (сорок п`ять) календарних днів від дати поставки Товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок Постачальника тільки в розрахункові дні Покупця - робочі вівторок та п`ятницю. Датою поставки товару вважається дата підписання товарної накладної представником Покупця. Датою оплати вважається день, у який сума коштів, що підлягають оплаті, списується з рахунку Покупця на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 6.4. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем п.3.1., за умови відсутності порушень, перерахованих в п. 3.4. з боку Постачальника, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 28.02.2017 (п. 9.1. Договору)

До Договору сторонами обопільно підписано Протокол узгодження розбіжностей від 01.03.2017, яким узгоджено редакції пунктів 1., 2., 2.1.1., 2.2., 2.4., 2.6., 2.7., 2.8., 2.9., 2.10., 2.11., 3.2., 3.3., 3.4., 4.1., 5.7., 5.8., 6.4., 9.4., виключено з тексту Договору п.п. 3.5., 3.6., 4.4., 5.6. Договору.

01.08.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2/1 до Договору, якою доповнено Договір п. 5.10 наступного змісту: « 5.10. За письмовим проханням Постачальника Покупець має право повернути нереалізований товар.»

01.03.2017 між сторонами укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, якою встановлено строк дії Договору до 28.02.2018, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди у разі, якщо жодна із сторін не повідомила за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору письмово іншу сторону про небажання продовжувати договірні стосунки, Договір вважається пролонгованим щоразу на один рік, без обмеження кількості разів такого продовження.

За доводами позивача, Сторони не повідомляли одна одну в порядку передбаченому п. 2. Додаткової угоди № 4 від 01.03.2017 до Договору про небажання продовжувати договірні стосунки, відтак на момент виникнення зобов`язань у відповідача щодо оплати товару Договір був дійсним.

17.04.2019 на виконання умов Договору позивачем за накладною № 16077 від 17.04.2019 було поставлено та відвантажено на адресу відповідача товар на загальну суму 41 263,80 грн..

22.05.2019 на виконання умов Договору позивачем за накладною № 21958 від 22.05.2019 було поставлено та відвантажено на адресу відповідача товар на загальну суму 33 057,24 грн.

За наявними матеріалами справи відповідач зазначений товар прийнято, будь-які претензії, відповідно до п. 6. Протоколу узгодження розбіжностей до Договору відсутні.

Пунктом 5.10. Додаткової угоди № 2/1 від 01.08.2016 р. про зміну умов Договору № 47С від 01.03.2016 відповідачу надано право повернути нереалізований Товар Постачальнику.

Скориставшись своїм правом 21.06.2019 відповідач повернув позивачу частину товару на загальну суму 12 923,58 грн., що підтверджується накладною повернення № РН-0020438 від 21.06.2019. При цьому інших доказів оплати поставленого позивачем відповідачу товару матеріали справи не містять, і останнім не надано.

Несплата відповідачем наявної заборгованості за Договором слугувала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, та не спростовано відповідачем, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 74 321,04 грн.

Натомість відповідач за отриманий товар не розрахувався, в результаті чого, з урахуванням накладної повернення № РН-0020438 від 21.06.2019 на суму 12 923,58 грн, заборгованість за поставлений товар складає 61 397,46 грн.

Виходячи з наявних матеріалів справи та наведених законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано взяті а себе зобов`язання по поставці відповідачу товару за Договором. Тоді як відповідач, прийнявши до виконання зобов`язання, виконав їх лише частково, повернувши товар на суму 12 923,58 грн.

Отже, у встановлений законом, ст. 692 ЦК України, строк заборгованість відповідачем погашена не була, та наявність у відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, та залишається непогашеною на даний час, позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 655 ЦК України та ст.ст. 181, 193, 265 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 61 397,46 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 3 051,35 грн пені за період з 07.07.2019 по 28.08.2019 та 267,46 грн три проценти річних за період з 07.07.2019 по 28.08.2019.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п. 6.4. Договору у випадку невиконання Покупцем п.3.1., при умові відсутності порушень, передбачених п. 3.4. з боку сторони Постачальника, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам Договору та чинному законодавству.

Суд, перевіривши допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE наведений в позовній заяві розрахунок пені та трьох процентів річних встановив, що розмір пені та трьох відсотків річних обраховані арифметично вірно, є обґрунтованими, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог Позивача.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевказане, позовні вимоги підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Також суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Родхог" є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до п. 6 "Положення про Єдиний державний реєстр підприємців та організацій України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118 ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом. В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється.

Отже, наявна заборгованість підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родхог", оскільки зміна найменування та місцезнаходження юридичної особи не звільняє від виконання зобов`язання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родхог» (проспект Коцюбинського, 4, м. Вінниця, 21001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська дистрибуційна компанія» (вул. В. Чорновола, 12, м. Київ, 01135, ) 61 397 (шістдесят одну тисячу триста дев`яносто сім) грн 46 коп. - основного боргу; 3 051 (три тисячі п`ятдесят одну) грн 35 коп. - пені; 267 (двісті шістдесят одну) грн 46 коп. - три проценти річних та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-Західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 26 грудня 2019 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. В. Чорновола, 12, м. Київ, 01135)

3 - відповідачу ( просп. Коцюбинського, 4, м. Вінниця, 21001)