ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Справа № 916/2154/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ПАТ «Запоріжсталь» - Коваленко Ю.М. за довіреністю;

від АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» - Рахнянська С.В. за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»

на рішення господарського суду Одеської області від 16 вересня 2019 року

у справі №916/2154/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 594831,66грн.

суддя суду першої інстанції: Ю.М. Щавинська

час і місце ухвалення рішення: 16.09.2019р., 15.05год, м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала №13,

повний текст рішення складений 23.09.2019р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 17.12.2019р. згідно ст.ст.233,240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

29.07.2019р. Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (надалі позивач, ПАТ «Запоріжсталь») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі відповідач, РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Залізниця), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 594831,66грн. та судові витрати 8922,47грн.

В обґрунтування вимог позову ПАТ «Запоріжсталь» зазначило, що 15.02.2018р. між ним та відповідачем був укладений договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/20/2018/365 (надалі Договір від 15.02.2018р.), за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з перевезення вантажів. В період грудня 2018 року -лютого 2019 року на адресу ТОВ «МЕТАЛЮКРАЙН КОРП ЛТД» на станцію Одеса порт (експорт) Одеської залізниці, та під час здійснення перевезень за накладними (перелік наведений у позовній заяві) відповідачем допущено прострочення термінів доставки вантажів. Відповідно до ст.116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів передбачений штраф, який за 112 залізничними накладними складає 594831,66грн. (розрахунок штрафу доданий до позовної заяви).

З посиланням на норми ст.908, ч.ч.1,3 ст.909 ЦК України, ч.ч.1,5 ст.306, ч.ч.1,5 ст.307, ч.1 ст.313 ГК України, ст.5,6, 23, 22, 41, 116, 131, 133 Статуту залізниць України, пункти 1.1, 1,2, 2.1, 2.4 Правил обчислення строків доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

23.08.2019р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6271,26грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів. У відзиві, зокрема, зазначено, що позивачем, всупереч положенням ст.116 Статуту залізниць, по накладним №45019817 та №450119833 було нараховано штраф на суму всіх платежів, замість суми провізної плати, у зв`язку з чим фактично сума штрафу була необґрунтовано завищена на суму 6 271,26грн.

Також відповідач 23.08.2019р. подав суду заяву, в якій з посиланням на норми ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України просив суд зменшити розмір штрафних санкцій до 250000грн. з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих понесення позивачем збитків внаслідок затримки доставки вантажу.

11.09.2019р. позивач подав місцевому господарському суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій, зокрема, зазначив, що оскільки сторони у п.3.2. Договору від 15.02.2018р. погодили складові розміру плати за перевезення, з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України, розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися, виходячи із розміру плати, визначеної в п.31, 36, 37 накладних, та з огляду на те, що позивачем за перевезення вантажу було сплачену саме суму, визначену сторонами в договорі. Така позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 27.02.2019р. по справі №910/9765/18. Заперечуючи проти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, позивач зазначив, що у відповідному клопотанні відповідач належним чином не обґрунтував наявність підстав для зменшення штрафу, не надав відповідних доказів на підтвердження свого клопотання. Посилання відповідача на те, що позивачем у зв`язку з несвоєчасною доставкою не понесено збитків, не є тією достатньою обставиною, яка надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. Сама лише відсутність завданих збитків, без врахування кількісної характеристики, динаміки виконання зобов`язання, наявності заборгованості перед бюджетами, найманими працівниками, не може слугувати підставою зменшення розміру санкцій. Відповідачем не надано жодного доказу до матеріалів справи, який пояснює причини несвоєчасного перевезення, враховуючи той факт, що даний випадок не є винятковим.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. (суддя Ю.М.Щавинська) позов задоволено частково - стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 470000грн., а також судовий збір у сумі 8828,41грн.; в задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване посиланням на норми ст.908, 610, 611, ЦК України, ст.307, ч.1 ст.313 ГК України, ст.ст.22,41,131, 133, 116 Статуту залізниць України, п.п.1.1, 1.2 Правил обчислення строків доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та вмотивоване наступним. Як встановлено судом, вантаж, що прямував за вказаними позивачем у позовній заяві залізничними накладними, відповідачем було доставлено ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу. Як вбачається з відповідних відміток на вищезазначених накладних, ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» передало позивачу право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку. Як встановлено судом з розрахунку штрафу (т.1 а.с.140-141), нарахування суми штрафу по накладним №45019817 та №450119833 позивачем було зроблено, виходячи із загальної суми всіх платежів, вказаних у п. 31, 36 та 37 залізничної накладної, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, та яка підлягала сплаті за надані послуги перевезення. Положеннями ст. 116 Статуту залізниць України унормовано розмір штрафу у відсотковому співвідношенні від провізної плати. Водночас і термін доставки вантажу, у відповідності до Правил перевезення вантажу, визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. У відповідності до додатку № 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України в якому наведено пояснення щодо заповнення залізничної накладної, у графі №31 вказується провізна плата, у графі №36 та №37 вказуються інші платежі на станції відправлення. При цьому суд відзначає, що можливість стягнення штрафних санкцій є засобом розумного стимулювання боржника виконувати своє зобов`язання, при цьому не може бути підставою для збагачення, зокрема, шляхом включення до чітко визначених сум провізної плати і інших погоджених сторонами платежів. Фактично позивачем по спірним накладним нараховано штраф, виходячи не з провізної плати, визначеної у графі 31 накладної, а із загальної суми платежу за надані послуги перевезення, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, що не відповідає положенням ст. 116 Статуту залізниць України, виходячи з системного аналізу положень вказаної статті, а також Правил перевезення вантажу та Правил оформлення перевізних документів, виданих на підставі Статуту. За таких обставин, за підрахунком суду, вірною сумою штрафу по накладним №45019817 та №450119833 є 10 932,60 грн., тобто тридцять відсотків від провізної плати, зазначеної у графі 31 спірних накладних. Аналогічна позиція щодо обчислення суми штрафу, виходячи виключно із суми провізної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2019р. при розгляді справи №910/10848/18. З урахуванням зазначеного, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 588 560,40грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд зазначив, що вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми штрафу до 250000грн., суд, враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності дійшов висновку про необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, зазначив, що основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано боржником в повному обсязі. При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять. Водночас, матеріали справи не містять і доказів, що підтверджують наявність обставин, які є підставою для зменшення штрафу до вказаної відповідачем суми. Керуючись приписами ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 470000грн.

24.10.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення від 16.09.2019р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 124831,66грн. та судового збору в сумі 94,06грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що:

- враховуючи, що сторони у п.3.2. договору № 10429/ЦТЛ- 2018/20/2018/365 від 15.02.2018 року погодили складові розміру плати за перевезення, з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України, розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в п.п.31, 36, 37 накладних. По справі № 910/9765/18, яка розглядалась за аналогічними спірними правовідносинами, суд апеляційної інстанції та Верховний Суд дійшли такого ж висновку;

- в постанові від 27.02.2019 року по справі №910/9765/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду також зазначив наступне: «щодо доводів касаційної скарги про неправомірність здійсненого позивачем розрахунку штрафу, то необхідно зазначити, що такий розрахунок було перевірено судами та встановлено, що він відповідає, зокрема, ст. 116 Статуту залізниць України, п. 3.2 договору № 00077/ЦТЛ-2018, що укладений між позивачем та відповідачем.». Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного суду від 09.09.2019 року по справі № 910/14170/19, постановах Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019р. по справі № 916/1003/19 та від 19.07.2019р. по справі №916/1002/19. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов невірного висновку щодо безпідставності врахування позивачем при обчисленні суми штрафу за прострочення строку доставки вантажу сум, зазначених в графах 36, 37 накладних № 45019817 та № 45019833;

- зменшення розміру санкцій за ст.233 ГК України може бути реалізоване при наявності сукупності передбачених в гіпотезі коментованих норм обставин. В клопотанні відповідач належним чином не обґрунтував наявність підстав для зменшення штрафу, не надав відповідних доказів на підтвердження обґрунтувань. Єдина обставина, на яку посилається відповідач, - це відсутність збитків у позивача. Відповідачем не наведено інших аргументованих підстав для зменшення суми штрафу. В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку; при зменшенні суми штрафу суд взагалі не досліджував майновий стан сторін;

- посилання заявника на те, що позивачем не понесено в зв`язку з несвоєчасною доставкою збитків, не є тією достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності. Сама лише відсутність завданих збитків, без врахування кількісної характеристики динаміки виконання зобов`язання, наявності заборгованості перед бюджетами, найманими працівниками, виробництво важливих для держави і суспільства товарів (робіт, послуг) та інших обставин, не може слугувати підставою зменшення розміру санкцій;

- даний випадок не є винятковим. На даний момент на розгляді в господарських судах знаходяться справи № 916/1805/19, № 916/1835/19, № 916/2002/19, № 916/2040/19, №916/2048/19, № 916/2576/19, № 916/2465/19, № 916/2154/19, № 916/2139/19, № 905/1421/19, № 904/3955/19, № 904/3201/19, № 904/3228/19, № 904/2845/19, № 904/2844/19, № 904/3892/19, № 904/3917/19 та інші справи про стягнення з відповідача штрафів за ст. 116 Статуту залізниць Україна за несвоєчасну доставку вантажів. Крім позивача з позовними заявами про стягнення даного виду штрафу звертаються і інші підприємства. Тому дане порушення має системний характер, що свідчить про те, що даний випадок не є винятковим;

- в постанові від 05.02.2019р. по справі №914/2339/17 Касаційний господарський суд Верховного суду дійшов також ж висновку про неможливість зменшення передбачених Статутом залізниць штрафів через те, що Статутом така можливість не передбачена.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від:

- 01.11.2019р. поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2019р.; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Запоріжсталь» на рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. у справі №916/2154/19; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 17.11.2019р., зупинено дію оскаржуваного рішення;

- від 19.11.2019р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 17.12.2019р.

15.11.2019р. відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити оскаржене рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві, зокрема, зазначено, що позивач в апеляційній скарзі посилається на постанову Верховного суду у складі колегії судців Касаційного господарського суду від 27.02.2019 року по справі № 910/9765/18. Але, по-перше, судом касаційної інстанції по справі №910/9765/18 не робився висновок щодо правильності застосування норм права, а тільки було зазначено про правомірність розрахунку, як доказу. Отже враховуючи відсутність тлумачення норм права в частині нарахування штрафних санкцій з розміру провізної плати як такої, чи усіх платежів, що підлягають сплаті за послуги перевезення, посилання позивача на вказану постанову є недоречним. По-друге, висновок Верховного Суду у справі № 910/9765/18 зроблений без урахування приписів ч. 1, 3, 4 ст. 916, ст. 920 ЦК України, ст.311, ч.3 ст. 313 ГК України, п. 116 Статуту Залізниць України, «Правил оформлення перевізних документів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644. Зменшення суми штрафу саме до 470000грн. здійснено господарським судом виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, безпосередньо з урахуванням необхідності дотримання збалансованості інтересів обох сторін та насамперед майнових інтересів позивача з урахуванням приписів ч.3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України. Основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано AT «Українська залізниця» в повному обсязі. Доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять. Одеська залізниця внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Зазначений перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. №83. Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання йому збитків у результаті дій AT «Українська залізниця», а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу та стягнення із Залізниці штрафу в сумі 470000грн.

В засіданні суду апеляційної інстанції 17.12.2019р. представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та визнається сторонами, що 15.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (Перевізник) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (Замовник) було укладено договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (надалі- Договіо від 15.02.2018р.) (т.1 а.с.17-27).

Відповідно до п.1.1 Договору від 15.02.2018р. предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п.1.3 Договору від 15.02.2018р.).

Протягом грудня 2018 року - лютого 2019 року, згідно накладних № 47543723, № 47543491, № 47543673, № 47543533, № 47543665, № 47543814, № 47543699, № 47543798, № 47543681, № 47543715, № 47543822, № 47543871, № 47543475, № 47543905, № 47543541, № 47543517, № 47560750, № 47560453, № 47560891, № 47560669, № 47571294, № 47571211, № 47571278, № 47571237, № 47571351, № 47571229, № 47571260, № 47571120, № 47571286, № 47560735, № 47577887, № 47577903, № 47578026, № 47578018, № 47577994, № 47577978, № 47522495, № 47522487, № 47589403, № 47615604, № 47615620, № 47615521, № 47615612, № 47615430, № 47615638, № 47615547, № 47619366, № 47619358, № 47619374, № 47637160, № 47637202, № 47637251, № 47637368, № 47637178, № 47639653, № 47657689, № 47657721, № 47657663, № 47657739, № 47657671, № 47657705, № 47657747, № 47657713, № 47659453, № 47659487, № 47659495, № 47659552, № 47659602, № 47659610, № 47659644, № 47659735, № 47659743, № 47659750, № 47659768, № 47659784, № 47659800, № 47659826, № 47659842, № 45019643, № 45019650, № 45019809, № 45019817, № 45019833, № 47946405, № 47946363, № 47946397, № 45063401, № 45223492, № 45223377, № 45223153, № 45223260, № 45223252, № 45223112, № 45223773, № 45223401, № 45223484, № 45223369, № 45223211, № 45223427, № 45223203, № 45223443, № 45223237, № 45223088, № 45223807, № 45223732, № 45223294, № 45223096, № 45223476, № 45223179, № 45223229, № 45223070, № 45223823 (т.1 а.с.28-139), регіональною філією «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» було здійснено перевезення вантажу - чорного металу на станцію «Одеса-порт», відправник ПАТ «Запоріжсталь», одержувач ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД».

Згідно із ст.908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно із ч.1 ст.313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Постановою Кабінету міністрів України №457 від 06.04.1998р. «Про затвердження Статуту залізниць України» затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п.п.8 п.6 розділу 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача; накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Відповідно до ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки (п.41 Статуту залізниць України).

Відповідно до п.1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

При цьому, пунктом 1.1. Правил визначені терміни доставки вантажу.

Вантаж, що прямував за зазначеними ПАТ «Запоріжсталь» у позовній заяві залізничними накладними, відповідачем було доставлено із порушенням встановлених термінів доставки, про що свідчать відповідні записи у залізничних накладних, а саме календарний штемпель видачі вантажу (графа 52), а також не оспорюється Залізницею.

Як вбачається з відміток на накладних, ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД передало ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» право на пред`явлення претензій та позовів у встановленому законом порядку, отже відповідно до ст.ст.131,133 Статуту залізниць України ПАТ «Запоріжсталь» має право на звернення до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» про стягнення штрафу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Згідно із ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.75 ГПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що за накладними №45019817 та №450119833 позивач для розрахунку штрафних санкцій використав суму всіх платежів (п.34 накладної) 28673,10грн., замість суми провізної плати (п.31 накладної) 18221грн., що призвело до завищення суми штрафних санкцій на 6271,26грн.

В іншій частині нарахування позивачем суми штрафу відповідачем не оспорюється, визнається, що він застосований правомірно на підставі ст.116 Статуту залізниць.

За вищевикладених обставин суд першої інстанції правомірно надав в оскаржуваному рішенні оцінку обґрунтованості позовних вимог лише в частині нарахування штрафу у сумі 6271,26грн. за накладними №45019817 та №450119833.

Відповідач зазначає, що позивач неправомірно розрахував штраф за вищезазначеними накладними не з суми провізної плати, а з суми, обрахованої шляхом включення також інших платежів.

Як вбачається із розрахунку штрафу (т.1 а.с.140-141), нарахування суми штрафу по накладним №45019817 та №450119833 ПАТ «Запоріжсталь» було здійснено виходячи із загальної суми всіх платежів, вказаних у п. 31, 36 та 37 залізничних накладних, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, та які підлягали сплаті за надані послуги перевезення.

Положеннями ст.116 Статуту залізниць України унормовано розмір штрафу у відсотковому співвідношенні від провізної плати; термін доставки вантажу, у відповідності до Правил перевезення вантажу, визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Згідно із додатком №3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., в якому наведено пояснення щодо заповнення залізничної накладної, у графі №31 накладної залізницею вказується провізна плата, у графі №36 та №37 - вказуються інші платежі на станції відправлення.

ПАТ «Запоріжсталь» по накладним 45019817 та №450119833нараховано штраф, виходячи не з провізної плати, визначеної у графі 31 накладної, а із загальної суми платежу за надані послуги перевезення, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, що не відповідає положенням ст. 116 Статуту залізниць України, виходячи з системного аналізу положень вказаної статті, а також Правил перевезення вантажу та Правил оформлення перевізних документів, виданих на підставі Статуту.

По накладній №45019817 позивачем розрахований штраф у сумі 8601,93грн., по накладній №450119833 також 8601,93грн.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок штрафу, здійснений місцевим господарським судом погоджується із його правильністю та визначенням суми штрафу по накладним №45019817 та №450119833 у загальній сумі 10932,60грн. (5466,грн.. по накладній №45019817 та 5466,5грн. по накладній №450119833), тобто тридцять відсотків від провізної плати, зазначеної у графі 31 спірних накладних.

Аналогічна позиція щодо обчислення суми штрафу, виходячи виключно із суми провізної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2019р. по справі №910/10848/18, постанові від 24.10.2019р. у справі №916/104/19.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 588560,40грн.

Відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу з 594831,66грн. до 250000грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу у повному обсязі, допустивши затримку доставки вантажу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті допущеного відповідачем порушення строку доставки вантажів.

Так само як і не містять матеріали справи доказів, які б свідчили про наявність підстав для зменшення штрафу до 250000грн., як просив суд відповідач у відповідному клопотанні, тобто майже вдвічі в порівнянні зі спірною сумою штрафу.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, АТ «Укрзалізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» посилалось в обґрунтування клопотання на те, що Одеська залізниця внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2018р. №83.

Враховуючи зазначену обставину та відсутність у справі доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення у його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій Залізниці, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази завдання збитків ТОВу «Металзюкрайн Корп ЛТД», вантажоодержувача вантажів за залізничними накладними, яким здійснено передачу прав на пред`явлення позовів ПАТ «Запоріжсталь» (тобто відсутні докази збитків іншому учаснику господарських відносин), оцінка доказів на предмет переваги доказів однієї сторони перед іншою в даному випадку нездійсненна.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно скористався своїм повноваженням із зменшення розміру штрафу за клопотанням Залізниці, визначивши їх розмір на рівні 470000грн. на власний розсуд.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність при вирішенні питання про зменшення штрафу дотримання збалансованості інтересів обох сторін, справедливості та розумності та зменшенням нарахованих позивачем штрафних санкцій (штрафу) до 470000грн.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 27.02.2019р. у справі №910/9765/18 колегія суддів відхиляє, оскільки судом касаційної інстанції у даній справі не робився висновок щодо правильного застосування норм права, а тільки було зазначено про правомірність розрахунку, як доказу, тобто йдеться про правову позицію в конкретній справі, а не висновок щодо застосування ст.116 Статуту залізниць України.

Слід зауважити, що позиція Верховного суду в цьому питанні є динамічною та остання правова позиція щодо спірного питання (визначення розміру штрафу від провізної плати чи від плати за перевезення вантажу, який на думку скаржника розраховується виходячи із пункту 3.2 Договору) сформульована у постанові Верховного суду від 24.10.2019р. у справі №904/104/19.

В частині незгоди скаржника із зменшенням судом першої інстанції штрафу, заявленого до стягнення, колегія суддів зазначає, що не вбачає підстав для зміни або скасування рішення, оскільки зі змісту ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав (хоча і з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.

На думку колегії суддів стягнення з відповідача саме 47000грн. штрафу компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем строків перевезення вантажу, стягнення ж з відповідача штрафу у повному обсязі, як правильно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

При цьому, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не врегульований граничний розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із приписами ст.86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зауважує, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справи Гарсія Руїз проти Іспанії, Красуля проти Росії, Ільяді проти Росії, Трофимчук проти України, Хіро Балані проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_1 (MESROP ОСОБА_2 ) проти ОСОБА_3 ) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Поряд з тим, вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

При цьому, у п.58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р., заява №4909/04, у справі «Серявін та інші проти України Суд зазначив, що «Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення …».

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, важливим та суттєвим аргументам ПАТ «Запоріжсталь» надана оцінка судом апеляційної інстанції.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване судове рішення господарського суду Одеської області залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 16.09.2019р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 16.09.2019р. у справі №916/2154/19 залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 23 грудня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир