УХВАЛА

м. Київ

18.12.2019Справа № 910/16669/19

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Державної іпотечної установи

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправним та скасування рішень

УСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб" (відповідач) з вимогами про визнання протиправними та скасування рішень Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 11.10.2019, № 620 від 11.10.2019, № 621 від 11.10.2019, 622 від 11.10.2019 в частині цих рішень щодо визначених активів ПАТ "КБ "Надра", що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), та знаходяться у заставі Державної іпотечної установи.

Дослідивши матеріали позовної заяви № 7585/15/1 від 20.11.2019 (вх. № 16669/19 від 26.11.2019), суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху.

Згідно із ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 у справі № 910/16669/19 суд постановив позовну заяву Державної іпотечної установи залишити без руху, встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: зазначення вірного місцезнаходження позивача; зазначення вірного найменування відповідача; викладу зміст позовних вимог чітко; надання письмових пояснень з обгрунтуванням того, що спір у даній справі відноситься до юрисдикції господарських судів. Зазначеною ухвалою суду також встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2019, судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких саме у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

12.12.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху) № 7926/15 від 10.12.2019 (далі - заява про усунення недоліків). Вказана заява направлена до суду засобами поштового зв`язку 10.12.2019.

Проте, суд дійшов висновку, що позовну заяву Державної іпотечної установи слід вважати неподаною та повернути заявникові з огляду на таке.

Частиною 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Враховуючи наведені приписи, подана позивачем заява про усунення недоліків позовної заяви має бути підписана позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ч. 1 ст. 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною 3 наведеної статті ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Верховний Суд (постанова КГС ВС від 27.07.2018 у справі № 910/9224/17) дотримується позиції, що процесуальне представництво юридичної особи може здійснюватися як у порядку самопредставництва, так й іншими особами як представниками юридичної особи за довіреністю.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначено законодавством чи установчими документами.

Відповідно, особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

З огляду на викладене представник, звертаючись до суду від імені юридичної особи в особі голови правління цієї юридичної особи на підставі виданої ним довіреності, не діє у такому разі як законний представник у порядку самопредставництва.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/23346/16, від 21.03.2018 у справі № 916/3283/16, від 14.03.2018 у справі № 910/22324/16.

30.09.2016 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", яким внесено зміни до Конституції України, та доповнено Основний Закон окремими статтями.

За статтею 59 Конституції України (в редакції цього Закону) кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Також Конституцію України було доповнено статтею 131-2, за частинами першою, четвертою та п`ятою якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура; виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Наведені положення (ст. 131-2 Конституції України) не порушують суті права на звернення до суду, не позбавляють осіб їх права на самопредставництво, здійснюване для юридичних осіб їх органами, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством чи статутом.

Реалізація права на звернення до суду із позовом є процесуальною дією в суді, яка має здійснюватися або самою особою у порядку самопредставництва, або її процесуальним представником (вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.03.2018 у справі № 910/23346/16, від 21.03.2018 у справі № 916/3283/16). При цьому підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлений перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, якими можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 1 та 2 статті 61 ГПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, в господарському судочинстві згідно з вимогами статті 60 ГПК України допустимим доказом повноважень адвоката, як особи, що підписала, зокрема, позовну заяву, є виключно довіреність або ордер.

Як встановлено судом, заява про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху) № 7926/15 від 10.12.2019, а також додана до неї позовна заява (нова редакція) підписана представником Державної іпотечної установи за довіреністю В.М. Тодосієнко.

При цьому до заяви про усунення недоліків позовної заяви додано довіреність від 11.12.2018 № 5881/15/1, яка видана Державною іпотечною установою в особі Голови правління Камуза А.О., який діє на підставі Статуту, Тодосієнко Валерію Михайловичу.

Однак, з 01.01.2019 представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України у судах першої інстанції здійснюється виключно адвокатами, які діють на підставі довіреності або ордеру.

Проте, матеріали позовної заяви № 7585/15/1 від 20.11.2019 та заяви про усунення недоліків позовної заяви № 7926/15 від 10.12.2019 не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Тодосієнко Валерій Михайлович є адвокатом відповідно до вимог Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і таке підтверджується переліком додатків, зазначених на стор. 14 - 15 позовної заяви та стор. 2 заяви про усунення недоліків позовної заяви.

Водночас, частиною 2 статті 58 ГПК України встановлено, що при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Зважаючи на положення ст. 12 ГПК України, малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за змістом процесуального закону малозначними є справи, по-перше, визначені такими (малозначними) в силу закону (п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України), і по-друге, визнані малозначними судом (п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України). Таку правову позицію викладено у постанові КГС ВС від 25.06.2018 у справі № 927/5/18.

У розумінні статті 12 ГПК України вказана справа не є малозначною.

При цьому, суд також враховує, що Державна іпотечна установа не є органом державної влади та органом місцевого самоврядування.

Таким чином, заява про усунення недоліків позовної заяви № 7926/15 від 10.12.2019 від імені Державної іпотечної установи підписана особою, яка не має право її підписувати.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За наведених обставин, оскільки заява Державної іпотечної установи про усунення недоліків позовної заяви № 7926/15 від 10.12.2019 підписана особою, яка не має права її підписувати, то у суду відсутні підстави для прийняття її до розгляду.

Наведене, в свою чергу, свідчить про те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Згідно з ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі наведених приписів процесуального законодавства, з огляду на невиконання позивачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2019 щодо усунення всіх недоліків позовної заяви, відповідна заява вважається неподаною і підлягає поверненню особі, що звернулася із позовною заявою.

Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Суд звертає увагу, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

Керуючись ч. 4 ст. 174, ст.ст. 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Державної іпотечної установи вважати неподаною та повернути заявникові.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 18.12.2019 та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 254- 257 та підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Гумега