ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

23.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5701/18

За скаргою: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. у виконавчому провадженні № 60588446

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулеький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 94139,80 грн

Суддя Назаренко Н.Г.

За участю секретаря судового засідання Вязовської К.В.

Представники:

Від позивача Гончаров Д.І. - представник

Від відповідача (скаржник) Грецька Х.В. - представник

Від Печерського районного ВДВС у м. Києві не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення штрафу в сумі 94139,80 грн, нарахованого ним з посиланням за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу за період з 05.09.2018 по 08.09.2018.

Рішенням господарського суду від 19.02.2019 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

19.03.2019 на виконання зазначеного рішення видано наказ.

09.12.2019 на адресу суду надійшла скарга від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. у виконавчому провадженні №60588446, в якій скаржник просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 60588446 про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

3. Розгляд скарги провести за участю представника Скаржника.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , відповідно до розпорядження № 1971 від 10.12.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/5701/18 та її передано для розгляду скарги на дії ВДВС судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 прийнято скаргу до розгляду та призначено її розгляд у засідання на 23.12.2019.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав скаргу та просив суд її задовольнити.

23.12.2019 представник позивача (стягувача) подав до суду заперечення проти скарги на дії державного виконавця, в яких стягувач вважає, що доводи наведені у скарзі є не доведеними скаржником, а скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В обґрунтування своїх заперечень стягувач зазначає, що 20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень якого забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

За твердженням стягувача, в розумінні ПРАТ «ІНГЗК», скаржник помилково трактує норму даного Закону. Оскільки, на думку ПРАТ «ІНГЗК» винятковими випадками для заборони вчиняти виконавчі дії є взагалі стягнення грошових коштів, а не коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто іншими словами забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів. Згідно рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5701/18 було стягнуто з Боржника на користь Стягувача саме грошові кошти, а тому, на думку стягувача, дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є правомірними та здійснені в рамках діючого законодавства України.

В судовому засіданні стягувач проти задоволення скарги заперечував, крім іншого зазначив, що відкриття виконавчого провадження не відноситься до виконавчих дій.

Представник Печерського районного ВДВС у м. Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином - 16.12.2019, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №018.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Статтею 342 ГПК України, визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Одночасно з цим суд вважає за необхідне зазначити, що судом було вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду скарги, шляхом направлення копій ухвали про призначення скарги до розгляду на адреси сторін та їх представників.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини, те, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а також беручи до уваги, що суд обмежений десятиденним строком розгляду скарги та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд, згідно з частиною дев`ятою статтею 81 Господарського процесуального кодексу України, розглядає скаргу за наявними матеріалами за відсутності представника Печерського районного ВДВС у м. Києві.

Дослідивши матеріали скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", господарський суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у якій виклало вимоги про стягнення штрафу в сумі 94139,80 грн, нарахованого ним з посиланням за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу за період з 05.09.2018 по 08.09.2018.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5701/18 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 94 139,80 грн. штрафу за несвоєчасну доставку залізничних вагонів та 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

19.03.2019 на виконання зазначеного рішення видано наказ.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження №60588446, 12.11.2019 Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження.

13.11.2019 державним виконавцем Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60588446 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2019 у справі №904/5701/19 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 94 139,80 грн. штрафу за несвоєчасну доставку залізничних вагонів та 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п. 3 постанови від 13.11.2019 у виконавчому провадженні №60588446, державним виконавцем було стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 590,18 грн.

Супровідним листом від 13.11.2019 державний виконавець Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. направила постанову від 13.11.2019 про відкриття виконавчого провадження №60588446 на адреси стягувача та боржника.

З матеріалів справи вбачається, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана боржником 29.11.2019, відповідно до штампу вхідної кореспонденції з вх.№ 44037/0/67-19.

Скаржник зазначає, що 05.12.2019 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Коваль Л.І. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми боргу та приєднання до зведеного виконавчого провадження №53314543.

Звертаючись до господарського суду зі скаргою, боржник вважає дії державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 60588446 про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019 неправомірними.

Скарга обґрунтована тим, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Зазначеним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлена стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в законі). До Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" станом на 20.10.2019 включено дані щодо боржника: "Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 Акціонерне товариство "Українська залізниця" 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5".

Таким чином, скаржник (боржник) стверджує, що всі відкриті станом на 20.10.2019 виконавчі провадження, в тому числі і ВП №60588446, де боржником є АТ "Укрзалізниця", підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Розглянувши скаргу, дослідивши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1. ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року зроблено висновок про те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Отже, зазначеним нормативно-правовим актом встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників (за винятком, вказаним в Законі).

До Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено дані щодо Боржника: «Орган управління Кабінет Міністрів України 400758150 Акціонерне товариство «Українська залізниця» 03680, м. Київ, вул. Тверська,5.»

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За викладених обставин та враховуючи, що боржником у виконавчому документі наказі Господарського суду Дніпропетровської області від 19.03.2019 у справі №904/5701/19 є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", суд вважає, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №60588446 та винесення відповідної постанови від 13.11.2019 (після набрання чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації») є неправомірними.

На підставі викладеного суд вбачає підстави для задоволення скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. у виконавчому провадженні №60588446, шляхом визнання неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 60588446 про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заперечення стягувача стосовно того, що за змістом Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів, спростовується вищенаведеними обставинами та нормами чинного законодавства.

Також, суд вважає безпідставними заперечення стягувача з приводу того, що відкриття виконавчого провадження не відноситься до виконавчих дій, оскільки відповідно до Переліку виконавчих дій та строки їх вчинення, що є Додатком до Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відкриття виконавчого провадження є виконавчою дією, яка вчинюється у строк не пізніше третього робочого дня з дня надходження виконавчого документа до виконавця.

З огляду на викладене, суд вважає заперечення стягувача безпідставними, а скаргу такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законне і обґрунтоване рішення має бути також справедливим у моральному та соціальному аспектах - з урахуванням вимог Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного скарга підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 234, 235, 339 - 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії та бездіяльність державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. у виконавчому провадженні №60588446 задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного ВДВС у м. Києві Коваль Л.І. в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 60588446 про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення господарським судом та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 24.12.2019.

Суддя Н.Г. Назаренко