ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2019 Справа № 905/1951/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянувши справу

за позовом: Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів, Львівська область

до відповідача: Приватного підприємства «Паво Груп», м. Маріуполь, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів, Львівська область

про стягнення пені у сумі 4300,85грн, 3% річних у сумі 1202,54грн, інфляційних втрат у сумі 3714,10грн, всього 9217,49грн

Представники учасників справи:

від позивача: представник не з`явився

від відповідача: представник не з`явився

від третьої особи: представник не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів, Львівська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Паво Груп», м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення пені у сумі 4300,85грн, 3% річних у сумі 1202,54грн, інфляційних втрат у сумі 3714,10грн, всього 9217,49грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 в частині сплати орендної плати з порушенням встановлених умовами договору строків.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.10.2019; судове засідання призначене на 12.11.2019 з подальшим оголошенням перерви до 10.12.2019 та 20.12.2019.

Судом встановлений факт надходження до матеріалів справи відзиву на позовну заяву (вх..№22638/19 від 11.11.2019). Водночас, суд зазначає, що вказаний відзив не відповідає вимогам ст.165 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить підпису особи, зазначеної як підписант, а саме: генерального директора Приватного підприємства «Паво Груп» Кунянського І.Ю., що унеможливлює розцінення судом цього документу в якості заяви відповідача по суті спору. Про наведені обставини судом було повідомлено представника відповідача у судовому засіданні 12.11.2019 та зазначено в ухвалі суду від 12.11.2019.

Представником відповідача у судовому засіданні 12.11.2019 були надані усні заперечення проти позовних вимог з посиланням на те, що право контролю за виконанням договору 168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 покладено не на позивача як балансоутрумувача, а на орендодавця, яким є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, отже, належним позивачем у справі є регіональне відділення Фонду державного майна як орендодавець державного майна.

Ухвалою суду від 12.11.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів, Львівська область. На час розгляду справи пояснень від третьої особи щодо позовних вимог та заперечень не надійшло.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання 20.12.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на спливання встановленого ст.248 Господарського процесуального кодексу України строку розгляду справи, виходячи з того, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст.42,46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в даному судовому засіданні.

Враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, згідно зі ст.178 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.10.2015 між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Львівській області (орендодавець) та Приватним підприємством Донецька асоціація незалежних підприємств «Авіакомпанія АНП» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1, за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину вбудованого нежитлового приміщення, загальною площею 80,0кв.м., розташованого на третьому поверсі триповерхової будівлі під літ. «Б-3» новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт Львів» імені Данила Галицького» за адресою: м.Львів, вул. Любінська, 168, (реєстраційний номер майна 33073442.1.БИКУГЧ487), що перебуває на балансі Державного підприємства ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (балансоутримувач).

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом було встановлено, що орендар 29.02.2016 Приватним підприємством Донецька асоціація незалежних підприємств «Авіакомпанія АНП» змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Паво Груп», а також місцезнаходження на 87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, буд.64, оф.20.

У зв`язку зі зміною найменування та місцезнаходження орендаря, 21.03.2016 між орендодавцем та орендарем підписано договір про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, яким преамбулу договору викладено в новій редакції та змінено відомості щодо орендаря в розділі 11 договору.

Як зазначено в п.п.1.2, 1.3 договору майно передається в оренду з метою розміщення складу в митній зоні авіакаси. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря.

Пунктом 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передавання майна.

Передача майна в оренду здійснюється за участю балансоутримувача, за вартістю, визначеною в звіті про незалежну оцінку, складеному за методикою оцінки (п.2.3 договору).

Обов`язок щодо складання акту приймання-передавання покладається на орендодавця (п.2.4 договору).

04.10.2018 між орендодавцем та орендарем підписано договір про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, яким внесено зміни до договору в частині орендної плати, строку дії договору.

Відповідно до п.3.1 договору в редакції договору про внесення змін від 04.10.2018 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) становить без ПДВ за базовий (перший) місяць оренди після перерахунку серпень 2018 28827,59грн. Орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць оренди після внесення змін до договору оренди серпень 2018 63744,09грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди після внесення змін до договору оренди вересень 2018 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди серпень 2018 на індекс інфляції за вересень 2018. Орендна плата за перший місяць згідно даного договору сплачується з 15.09.2018.

Вказана сума відповідає сумі, зазначеній у розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди після перерахунку державного нерухомого майна, затвердженому 26.09.2018 начальником Регіонального відділення ФДМ України по Львівській області.

Згідно з п.3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору в редакції договору про внесення змін від 04.10.2018 сторони погодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, у наступному співвідношенні: - 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: Одержувач коштів - ГУК у Львівській обл./м. Львів/22080300, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, №р/р 3002 (код 22080300); - 30% на рахунок балансоутримувача.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 5.3 договору визначено, що одним із обов`язків орендаря є сплата орендної плати своєчасно та у повному обсязі.

Договір діє протягом 2 років 11 місяців з 15.09.2018 по 14.08.2021 включно (п.10.1 договору в редакції договору про внесення змін від 04.10.2019).

Умови договору зберігають силу протягом всього строку цього договору, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань (п.10.2 договору).

Відповідно до п.10.10 договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання, один примірник якого протягом трьох днів орендарем скеровується орендодавцю. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

У виконання умов договору №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 в частині передання майна в оренду, Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Львівській області (орендодавець) було передано, а Приватним підприємством Донецька асоціація незалежних підприємств «Авіакомпанія АНП» (орендарем) прийнято в строкове платне користування державне нерухоме майно частину вбудованого нежитлового приміщення, загальною площею 80,0кв.м., розташованого на третьому поверсі триповерхової будівлі під літ. «Б-3» новий аеровокзал ДП «Міжнародний аеропорт Львів» імені Данила Галицького» за адресою: м.Львів, вул. Любінська, 168, (реєстраційний номер майна 33073442.1.БИКУГЧ487), що перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (балансоутримувач), що підтверджується актом приймання-передавання нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015.

Акт приймання-передавання нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 підписаний орендодавцем та орендарем без зауважень, погоджений балансоутримувачем, підписи скріплені печатками, що відповідачем не заперечується.

Як свідчать матеріали справи, у виконання умов договору №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату за періоди лютий-грудень 2017, січень-квітень 2018, червень-грудень 2018, січень червень 2019, а саме: №657 від 28.02.2017 на суму 26263,13грн, №1073 від 31.03.2017 на суму 26735,87грн, №1405 від 30.04.2017 на суму 26976,50грн, №1820 від 31.05.2017 на суму 27327,19грн, №2225 від 30.06.2017 на суму 27764,43грн, №2607 від 31.07.2017 на суму 27819,95грн, №3052 від 31.09.2017 на суму 27792,13грн, №3447 від 30.09.2017 на суму 28347,98грн, №3884 від 31.10.2017 на суму 28688,15грн, №4481 від 30.11.2017 на суму 28946,35грн, №4804 від 31.12.2017 на суму 29235,82грн, №98 від 31.01.2018 на суму 29674,35грн, №592 від 28.02.2018 на суму 29941,42грн, №1214 від 31.03.2018 на суму 30270,78грн, №1719 від 30.04.2018 на суму 30512,94грн, №2693 від 30.06.2018 на суму 30512,94грн, №3185 від 31.07.2018 на суму 30299,35грн, №3551 від 31.08.2018 на суму 30299,35грн, №4174 від 30.09.2018 на суму 30875,03грн, №4657 від 31.10.2018 на суму 33884,45грн, №5020 від 30.11.2018 на суму 33492,15грн, №5538 від 31.12.2018 на суму 33760,08грн, №323 від 31.01.2019 на суму 34097,68грн, №675 від 28.02.2019 на суму 34268,18грн, №1203 від 31.03.2019 на суму 34576,59грн, №1774 від 30.04.2019 на суму 34922,35грн, №2263 від 31.05.2019 на суму 35166,81грн, №2810 від 30.06.2019 на суму 34990,98грн, всього на суму 857442,93грн.

В свою чергу, відповідачем було сплачено орендну плату у загальному розмірі 857442,93грн, що підтверджується копіями платіжних доручень, а саме: №295 від 07.06.2017 на суму 79975,50грн сплата за рахунками №657 від 28.02.2017, №1073 від 31.03.2017, №1405 від 30.04.2017; №451 від 28.08.2017 на суму 27327,19грн за рахунком №1820 від 31.05.2017; №452 від 28.08.2017 на суму 27764,43грн за рахунком №2225 від 30.06.2017; №488 від 06.09.2017 на суму 27819,95грн за рахунком №2607 від 31.07.2017; №563 від 05.10.2017 на суму 27792,13грн за рахунком №3052 від 31.08.2017; №661 від 27.10.2017 на суму 28347,97грн за рахунком №3447 від 30.09.2017; №755 від 28.11.2017 на суму 38688,15грн за рахунком №3884 від 31.10.2017; №865 від 28.12.2017 на суму 28946,35грн за рахунком №4481 від 30.11.2017; №67 від 25.01.2018 на суму 29235,82грн за рахунком №4804 від 31.12.2017; №189 від 06.03.2018 на суму 29674,35грн за рахунком №98 від 31.01.2018; №319 від 18.04.2018 на суму 29941,42грн за рахунком №592 від 28.02.2018; №436 від 21.05.2018 на суму 30270,78грн за рахунком 31214 від 31.03.2018; №448 від 22.05.2018 на суму 30512,94грн за рахунком №1719 від 30.04.2018; №656 від 25.07.2018 на суму 30512,94грн за рахунком №2693 від 30.06.2018; №761 від 22.08.2018 на суму 30299,35грн за рахунком №3185 від 31.07.2018; №861 від 26.09.2018 на суму 30299,35грн за рахунком №3551 від 31.08.2018; №1017 від 31.10.2018 на суму 30875,03грн за рахунком №4174 від 30.09.2018; №1093 від 26.11.2018 на суму 33884,45грн за рахунком №4657 від 31.10.2018; №7 від 04.01.2019 на суму 33492,15грн за рахунком №5020 від 30.11.2018; №165 від 12.02.2019 на суму 33760,08грн за рахунком №5538 від 31.12.2018; №217 від 22.02.2019 на суму 34097,68грн за рахунком №323 від 31.01.2019; №386 від 01.04.2019 на суму 34268,18грн за рахунком №675 від 28.02.2019; №540 від 03.05.2019 на суму 34576,59грн за рахунком №1203 від 31.03.2019; №596 від 14.05.2019 на суму 34922,35грн за рахунком №1774 від 30.04.2019; №780 від 24.06.2019 на суму 35166,81грн за рахунком №2263 від 31.05.2019; №902 від 19.07.2019 на суму 34990,98грн за рахунком №2810 від 30.06.2019.

У зв`язку з порушенням строків оплати позивач звернувся до відповідача з претензією №1097/01.01-16 від 23.04.2019 щодо сплати нарахованих штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за період з лютого 2017 по лютий 2019 у загальному розмірі 15785,95грн.

У відповідь на вказану претензію відповідач зазначив про те, що переважне право контролю виконання договору 168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 покладено на орендодавця, яким є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, із можливим залученням балансоутримувача (Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького»), просив не застосовувати до відповідача фінансово-господарські санкції, які суттєво вплинуть на платоспроможність підприємства.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано таке.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проаналізувавши укладений між сторонами договір №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, суд дійшов висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) і підпадає під правове регулювання норм ст.ст.759-786 Цивільного кодексу України, ст.ст.283-288 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Приписами ст.759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Згідно з ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 18, ч. ч. 1-3 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України; строки внесення орендної плати визначаються договором.

Пунктом 2 Методики орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. Пунктом 17 цієї Методики визначено, що у разі коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває це майно.

Вказані пропорції розподілу орендної плати між орендодавцем та балансоутримувачем узгоджуються з приписами п. 3.6 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

З умов укладеного сторонами договору оренди нерухомого державного майна №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015 вбачається, що відповідач зобов`язався здійснювати орендні платежі у співвідношенні: - 70% до державного бюджету на рахунок визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, а саме: Одержувач коштів ГУК у Львівській обл./м. Львів/22080300, код ЄДРПОУ одержувача - 38008294, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, №р/р 3002 (код 22080300); - 30% на рахунок балансоутримувача, щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу відповідно до п.3.6 договору (в редакції договору про внесення змін від 04.10.2018 до договору №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015).

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної сплати орендної плати є порушенням зобов`язання (неналежним виконанням) в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Виходячи з встановлених п.3.6 договору строків внесення орендної плати - не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, останнім днем здійснення орендних платежів за зобов`язаннями зі сплати орендної плати за лютий 2017 є 15.03.2017, за березень 2017 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.04.2017, за квітень 2017 15.05.2017, за травень 2017 15.06.2017, за червень 2017 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.07.2017, за липень 2017 15.08.2017, за серпень 2017 15.09.2017, за вересень 2017 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 16.10.2017, за жовтень 2017 15.11.2017, за листопад 2017 15.12.2017, за грудень 2017 15.01.2018, за січень 2018 15.02.2018, за лютий 2018 15.03.2018, за березень 2018 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 16.04.2018, за квітень 2018 15.05.2018, за червень 2018 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 16.07.2018, за липень 2018 15.08.2018, за серпень 2018 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.09.2018, за вересень 2018 є 15.10.2018, за жовтень 2018 15.11.2018, за листопад 2018 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.12.2018, за грудень 2019 15.01.2019, за січень 2019 15.02.2019, за лютий 2019 15.03.2019, за березень 2019 15.04.2019, за травень 2019 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.06.2019, за червень 2019 15.07.2019.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідач здійснив сплату орендної плати з порушенням строків встановлених п.3.6 договору №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, а саме: за рахунками №657 від 28.02.2017, №1073 від 31.03.2017, №1405 від 30.04.2017 - 07.06.2017; №1820 від 31.05.2017, №2225 від 30.06.2017 - 28.08.2017; №2607 від 31.07.2017 - 06.09.2017; №3052 від 31.08.2017 - 05.10.2017; №3447 від 30.09.2017 - 27.10.2017; №3884 від 31.10.2017 - 28.11.2017; №4481 від 30.11.2017 - 28.12.2017; №4804 від 31.12.2017 - 25.01.2018; №98 від 31.01.2018 - 06.03.2018; №592 від 28.02.2018 - 18.04.2018; 31214 від 31.03.2018 - 21.05.2018; №1719 від 30.04.2018 - 22.05.2018; №2693 від 30.06.2018 - 25.07.2018; №3185 від 31.07.2018 - 22.08.2018; №3551 від 31.08.2018 - 26.09.2018; №4174 від 30.09.2018 - 31.10.2018; №4657 від 31.10.2018 - 26.11.2018; №5020 від 30.11.2018 - 04.01.2019; №5538 від 31.12.2018 - 12.02.2019; №323 від 31.01.2019 - 22.02.2019; №675 від 28.02.2019 - 01.04.2019; №1203 від 31.03.2019 - 03.05.2019; №1774 від 30.04.2019 - 14.05.2019; №2263 від 31.05.2019 - 24.06.2019; №2810 від 30.06.2019 - 19.07.2019.

З огляду на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати у строк, встановлений договором №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, суд дійшов висновку, що відповідач згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України є боржником, який прострочив виконання зобов`язання.

При цьому, суд зауважує, що невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати на користь позивача як балансоутримувача майна у строк, встановлений договором №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, призводить до висновку суду про порушення прав саме позивача у спірних правовідносинах. Отже, надані у судовому засіданні 12.11.2019 посилання представника відповідача, на те, що належним позивачем у справі є регіональне відділення Фонду державного майна як орендодавець державного майна, не приймається судом до уваги як безпідставне.

Як свідчать матеріали справи, нарахування заявленої до стягнення в межах даного позову пені у сумі 487,23грн за період з 16.10.2018 по 31.10.2018, у сумі 367,62грн за період з 16.11.2018 по 26.11.2018, у сумі 660,67грн за період з 16.12.2018 по 04.01.2019, у сумі 932,33грн за період з 16.01.2019 по 12.02.2019, у сумі 235,41грн за період з 16.02.2019 по 22.02.2019, у сумі 574,58 за період з 16.03.2019 по 01.04.2019, у сумі 606,27грн за період з 16.04.2019 по 03.05.2019, у сумі 303,49грн за період з 16.06.2019 по 24.06.2019, у сумі 133,25 за період з 16.07.2019 по 19.07.2019, всього у сумі 4300,85грн, на підставі п.3.7 договору зумовлено порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної сплати орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарського кодексу України, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217, ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України є штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня).

Розмір штрафних санкцій згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Заявлену до стягнення пеню позивачем нараховано на підставі п.3.7 договору №168/ОРДМ/2015/10/15/1 від 15.10.2015, за яким орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Як встановлено судом, враховуючи визначений п.3.6 договору строк сплати орендної плати, останнім днем сплати орендної плати за зобов`язаннями за вересень 2018 є 15.10.2018, за жовтень 2018 15.11.2018, за листопад 2018 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.12.2018, за грудень 2019 15.01.2019, за січень 2019 15.02.2019, за лютий 2019 15.03.2019, за березень 2019 15.04.2019, за травень 2019 (з урахуванням вимог ст.254 Цивільного кодексу України) 17.06.2019, за червень 2019 15.07.2019, отже, першими днями порушення строку оплати, з яких можливе нарахування пені є 16.10.2018, 16.11.2018, 18.12.2018, 16.01.2019, 16.02.2019, 16.03.2019, 16.04.2019, 18.06.2019, 16.07.2019 відповідно.

За результатом проведеної судом перевірки, судом встановлено, що здійснений позивачем розрахунок пені є неправильним з огляду на те, що позивач невірно визначив початкові дати періоду нарахування пені за зобов`язаннями за листопад 2018 та травень 2019. Крім того, позивач невірно визначив кінцеві дати періодів нарахування пені, включивши дні фактичної сплати суми заборгованості, що є невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Здійснивши власний перерахунок пені, суд встановив, що належним розміром пені є 3870,26грн, з яких: 456,78грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за вересень 2018 за період з 16.10.2018 по 31.10.2018 (основна заборгованість 30875,03грн); 334,20грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за жовтень 2018 за період з 16.11.2018 по 26.11.2018 (основна заборгованість 33884,45грн); 561,57грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за листопад 2018 за період з 16.12.2018 по 04.01.2019 (основна заборгованість 33492,15грн); 899,04грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за грудень 2018 за період з 16.01.2019 по 12.02.2019 (основна заборгованість 33760,08грн); 201,78грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за січень 2019 за період з 16.02.2019 по 22.02.2019 (основна заборгованість 34097,68грн); 540,78грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за лютий 2019 за період з 16.03.2019 по 01.04.2019 (основна заборгованість 34268,18грн); 573,12грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за березень 2019 за період з 16.04.2019 по 03.05.2019 (основна заборгованість 34576,59грн); 202,33грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за травень 2019 за період з 18.06.2019 по 23.06.2019 (основна заборгованість 35166,81грн); 100,66грн за прострочення сплати орендної плати за зобов`язаннями за червень 2019 за період з 16.07.2019 по 18.07.2019 (основна заборгованість 34990,98грн). Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення пені у сумі 4300,85грн підлягають задоволенню частково у розмірі 3870,26грн, решта вимог щодо стягнення пені задоволенню не підлягає.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення пені, суд відзначає непідтвердження матеріалами посилань представника відповідача, наданих у судовому засіданні 12.11.2019, щодо пропуску строку спеціальної позовної давності, встановленого ст.258 Цивільного кодексу.

Розглядаючи позов в частині стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 1202,54грн, з яких: 19,43грн за період з 30.05.2017 по 07.06.2017, 19,38грн з 30.05.2017 по 07.06.2017, 19,96грн з 30.05.2017 по 07.06.2017, 166,21грн з 16.06.2017 по 28.08.2017, 100,41грн з 16.07.2017 по 28.08.2017, 50,30грн з 16.08.2017 по 06.09.2017, 45,69грн з 16.09.2017 по 05.10.2017, 27,96грн з 16.10.2017 по 27.10.2017, 30,65грн з 16.11.2017 по 28.11.2017, 30,93грн з 16.12.2017 по 28.12.2017, 24,03грн з 16.01.2018 по 25.01.2018, 46,34грн з 16.02.2018 по 06.03.2018, 83,67грн з 16.03.2018 по 18.04.2018, 89,57грн з 16.04.2018 по 21.05.2018, 17,56грн з 16.05.2018 по 22.05.2018, 25,08 з 16.07.2018 по 25.07.2018, 17,43грн з 16.08.2018 по 22.08.2018, 27,39грн з 16.09.2018 по 26.09.2018, 40,60грн з 16.10.2018 по 31.10.2018, 30,64грн з 16.11.2018 по 26.11.2018, 55,06грн з 16.12.2018 по 04.01.2019, 77,69грн з 16.01.2019 по 12.02.2019, 19,62грн з 16.02.2019 по 22.02.2019, 47,88грн з 16.03.2019 по 01.04.2019, 51,15грн з 16.04.2019 по 03.05.2019, 26.01грн з 16.06.2019 по 24.06.2019, 11,50грн з 16.07.2019 по 19.07.2019 та інфляційних втрат у сумі 3714,10грн, з яких: 420,21грн за період з 30.05.2017 по 07.06.2017, 427,77грн з 30.05.2017 по 07.06.2017, 431,62грн з 30.05.2017 по 07.06.2017, 27,33грн з 16.06.2017 по 28.08.2017, 556,40грн з 16.08.2017 по 06.09.2017, 333,51грн з 16.09.2017 по 05.10.2017, 326,42грн з 16.02.2018 по 06.03.2018, 239,53грн з 16.03.2018 по 18.04.2018, 267,94грн з 16.12.2018 по 04.01.2019, 337,60грн з 16.01.2019 по 12.02.2019, 345,77грн за квітень 2019, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку 3% річних, судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи в частині невірного визначення початку періоду нарахування 3% річних за зобов`язаннями за травень 2017, серпень 207, лютий 2018, травень 2018, червень 2018, липень 2018, жовтень 2018, травень 2019, за якими днем виникнення прострочення є 18.07.2017, 17.10.2017, 17.04.2018, 17.07.2018, 18.09.2018, 18.12.2018, 18.06.2019 відповідно. Крім того, позивачем невірно визначено кінцеві дати періодів нарахування 3% річних, включивши дні фактичної сплати суми заборгованості, що є невірним, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Разом з цим, позивач у позовній заяві зазначив, про те що початок періоду нарахування 3% річних за прострочення зобов`язань за лютий-квітень 2017 є 30.05.2017, оскільки попередньо нараховані 3% річних на суми заборгованості за лютий 2017 за період з 16.03.2017 по 29.05.2017, за березень 2017 за період з 16.04.2017 по 29.05.2017 та за квітень 2017 за період з 16.05.2017 по 29.05.2017 були сплачені відповідачем на підставі претензії №1076 від 29.05.2017. Враховуючи викладене позивачем у позовній заяві, суд враховує визначений позивачем початок періоду нарахування 3% річних за зобов`язаннями за лютий-квітень 2017, а саме 30.05.2017.

Здійснивши перерахунок 3% річних за періоди з 30.05.2017 по 06.06.2017, з 16.06.2017 по 27.08.2017, з 18.07.2017 по 27.08.2017, з 16.08.2017 по 05.09.2017, з 16.09.2017 по 04.10.2017, з 17.10.2017 по 26.10.2017, з 16.11.2017 по 27.11.2017, з 16.12.2017 по 27.12.2017, з 16.01.2018 по 24.01.2018, з 16.02.2018 по 05.03.2018, з 16.03.2018 по 17.04.2018, з 17.04.2018 по 20.05.2018, з 16.05.2018 по 21.05.2018, з 17.07.2018 по 24.07.2018, з 16.08.2018 по 21.09.2018, з 18.09.2018 по 25.09.2018, 16.10.2018 по 31.10.2018, з 16.11.2018 по 26.11.2018, за період з 16.12.2018 по 04.01.2019, з 16.01.2019 по 12.02.2019, з 16.02.2019 по 22.02.2019, з 16.03.2019 по 01.04.2019, з 16.04.2019 по 03.05.2019, з 18.06.2019 по 23.06.2019, з 16.07.2019 по 18.07.2019, суд встановив, що належним розміром 3% річних за вказані періоди є 1183,99грн. Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1202,54грн підлягають задоволенню частково у розмірі 1183,99грн; решта вимог щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягає.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено його невідповідність фактичним обставинам справи, в частині невірної методології нарахування (з застосуванням індексів інфляції за неповні місяці).

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимога сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Індекс інфляції є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Судом встановлено, що за зобов`язаннями зі сплати орендної плати за лютий-квітень 2017, липень-серпень 2017, січень-лютий 2018, листопад-грудень 2018, березень 2019, період прострочення складає неповні місяці, враховуючи те, що мінімальним періодом застосування індексу інфляції є саме повний місяць, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат за прострочення сплати орендної плати за вказаними зобов`язаннями.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості за зобов`язанням за травень 2017, суд встановив, що інфляційні втрати, нараховані за порушення зобов`язань з своєчасної оплати орендної плати за травень 2017 (основна заборгованість 27327,19грн) за період травень 2017 становлять 54,65грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 54,65грн, в решті вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 3659,45 позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на часткове задоволення позову, судовий збір, сплачений позивачем платіжним дорученням від 08.10.2019 №, у сумі 1921,00грн за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат заявлено не було.

Керуючись ст.ст.86,129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів, Львівська область, до Приватного підприємства «Паво Груп», м. Маріуполь, Донецька область, про стягнення пені у сумі 4300,85грн, 3% річних у сумі 1202,54грн, інфляційних втрат у сумі 3714,10грн, всього 9217,49грн, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Паво Груп» (87500, Донецька область м.Маріуполь, просп.Металургів, 64, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (79000, Львівська область, м. Львів, Аеропорт ЦА, ) пеню у сумі 3870,26грн, 3% річних у сумі 1183,99грн, інфляційні втрати у сумі 54,65грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,74грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 20.12.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2019.

Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя К.І. Аксьонова