ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 справа № 914/1543/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод,

м. Кременчук,

до відповідача: Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Стрий,

про: стягнення заборгованості: пені, інфляційних витрат та 3% річних в загальній сумі 192728,58 грн.,

В судове засідання з`явились:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Обставини справи.

02.08.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява вих.№ 40-21/301 від 26.07.2019 Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод до відповідача Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення заборгованості за Договором поставки від 01.11.2018 № СВР3-03-22-18-145/Ю в сумі 192 728,58 грн., а саме: 105 128,86 грн - пені, 17 521,64 грн - 3% річних, 70 078,08 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.08.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк на усунення недоліків, допущених при поданні та оформленні позову.

На виконання вимог згаданої ухвали суду, 27.08.2019 року за вх. № 35391/19 позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Суддя Долінська О.З. у період з 27.08.2019 по 06.09.2019 року перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.09.2019 року.

В підготовче засідання 25.09.2019 р. представник позивача з`явився.

В підготовче засідання 25.09.2019 р. представник відповідач не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою - викликом від 25.09.2019 року було відкладено розгляд справи на 09.10.2019 року.

09.10.2019 року за вх.№41741/19 представник позивача на електронну пошту суду надіслав клопотання про перенесення розгляду справи.

В підготовче засідання 09.10.2019 р. представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В підготовче засідання 09.10.2019 р. представник відповідач не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

09.10.2019 року від представника позивача поступило клопотання (вх.№41741/19 від 09.10.2019 року про перенесення розгляду справи, у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні у господарському суді м.Києва).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 09.10.2019 року підготовче засідання відкладено на 23.10.2019 року.

23.10.2019 року за вх. № 43642/19 представник позивача на електронну пошту суду надіслав клопотання про перенесення розгляду справи,у зв`язку з перебуванням його за межами України.

23.10.2019 року за вх. №43578/19 представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить поновити строк на подання відзиву, визнавши причини його пропуску поважними і зменшити розмір штрафних санкцій та витрат на професійно-правову допомогу на 50%.

23.10.2019 року за вх. №2866/19 представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку підготовчого провадження.

В підготовче засідання 23.10.2019 р. представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В підготовче засідання 23.10.2019 р. представник відповідача з`явився.

Просить задоволити клопотання про продовження підготовчого провадження на 30 днів, так як ним 22.10.2019 року відправлено в адресу позивача відзив.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 23.10.2019 року клопотання представника відповідача від 23.10.2019 року за вх. № 2866/19 про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів задоволено, продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/1543/19 на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 20.11.2019 року.

07.11.2019 року за вх. №46177/19 представник позивача через канцелярію суду подав відповідь на відзив.

В підготовче засідання 20.11.2019 р. представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В підготовче засідання 20.11.2019 р. представник відповідача з`явився.

Ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 20.11.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/1543/19 до судового розгляду по суті на 11.12.2019 року.

20.11.2019 року від позивача за вх.№48255/19 надійшла заява (в порядку ч.8 ст.129 ГПК України),в якій просить суд прийняти рішення по стягненню витрат на професійну правничу допомогу після прийняття рішення по суті на підставі наданих позивачем доказів в строк, передбачений ГПК.

В судове засідання 11.12.2019 р. представник позивача з`явився. Просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 11.12.2019 р. представник відповідача з`явився. Просить зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Протокольною ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 11.12.2019 року, в судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2019 року.

Згідно ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В судове засідання 16.12.2019 р. представник позивача не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В судове засідання 16.12.2019 р. представник відповідача не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Отже, судом було забезпечено змагальність сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення в цій справі.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 16.12.2019 ухвалено вступну та резолютивну частину судового рішення у даній справі.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 22.11.2018р. на виконання умов укладеного із відповідачем договору поставки від 01.11.2018 року № СВРЗ-03-22-18-145/ю (надалі Договір), погодженої специфікації №1 та згідно заявки відповідача від 09.11.2018р. №2396, поставив відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 3 876 000,00грн.

Відповідно до положень п.4.2 укладеного між сторонами Договору, відповідач повинен був здійснити оплату товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше дати реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі.

Оскільки податкова накладна по даній господарській операції №15 від 14.11.2018 року зареєстрована 30.11.2018р., а акт приймання-передавання товару №6 підписаний відповідачем 14.11.2018р., позивач вважає, що відповідач мав здійснити оплату отриманого товару не пізніше 06.12.2018р.

Позивач зазначає, що не зважаючи на обумовлені договором строки, Відповідач допустив прострочення в оплаті, оскільки, оплатив товар лише 31.01.2019 року. Прострочення в оплаті складає 55 днів

(07.12.2018-30.01.2019 року)

За неналежне виконання договірних зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу, згідно приведених ним розрахунків :

- 105 128,86 грн - пені;

- 17 521,64 грн - 3 відсотків річних;

- 70 078,08 грн інфляційних втрат, які просить стягнути з відповідача на його користь.

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 40000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та витрати понесені ним на сплату судового збору.

Заперечення відповідача проти позову.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву в якому просить суд зменшити на 50% розмір штрафних санкцій та витрат на професійно-правову допомогу, оскільки строк прострочення оплати товару незначний, а позивач не надав доказів наявності реальних збитків від прострочення відповідачем платежів та враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин, категорію складності та обсяг доказів по справі.

Відповідь на відзив.

Позивачем подано письмову відповідь на відзив відповідача в якій позивач зазначає, що твердження Відповідача про наявність підстав зменшення розміру пені є необгрунтованими і не підлягають врахуванню при прийнятті рішення судом. Зокрема позивач вважає, що при вирішенні питання зменшення розміру пені, слід врахувати ступінь виконання зобов`язання відповідачем, який характеризується триваючим простроченням виконання Відповідачем грошового зобов`язання, своєчасного та не вжиттям відповідачем жодних заходів для вирішення питання погашення існуючої заборгованості.

Також позивач звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів які характеризують майновий стан сторін, свідчать про вірогідність порушення інтересів сторін по справі, чи про інші виняткові обставини, які можуть бути враховані судом для зменшення розміру пені.

Окрім того позивач вважає, що за приписами ч. 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обставини справи встановлені судом.

Сторони у справі уклали Договір поставки № СВРЗ-03-22-18-145/ю від 01.11.2018 (далі Договір). За умовами п. 1.1 Договору постачальник (позивач у справі) зобов`язується протягом 2018 року поставити покупцю (відповідач у справі) товари, зазначені в Специфікації № 1 (Додаток № 1) до цього Договору, що є невід`ємною частиною Договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари згідно з умовами Договору

У п. 1.2, 1.3 Договору сторони визначили, що постачанню за укладеним договором підлягає наступний товар: балка надресорна, рама бокова код ДК 021:2015-34630000-2 частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, кількість товару складає 102 (сто дві штуки) і визначається у специфікації 1, яка, є невід`ємною частиною Договору.

Ціна цього Договору становить 3 876 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 646 000,00 грн. (пункт 3.1 Договору). Згідно зі Специфікацією № 1 сторони погодили поставку товару загальною вартістю 3 876 000,00 грн.

У відповідності до п. 5.1 Договору строк поставки товару -протягом 10 днів від дня подання заявки Відповідачем. Позивачем 09.11.2018 року отримано заявку №2396 Відповідача на постачання товару відповідно до Договору та погодженої Специфікації № 1.

За умовами договору, товар поставляється протягом 10 днів з дати подання заявки покупцем (п. 5.1), на умовах НСА залізничним транспортом - станція Крюків на Дніпрі (Південна залізниця), код станції 425302 згідно з базисними умовами поставки Інкотермс 2010. (п. 5.2,5.3 Договору).

22.11.2018 року Позивач на виконання умов пунктів 5.1-5.4 Договору здійснив поставку Товару у кількості, номенклатурі та за ціною, що визначені Договором па загальну суму 3 876 000,00 грн., в тому числі ПДВ 646 000,00 грн. і в такий спосіб належним чином виконав своє зобов`язання. Виконання договору Позивачем підтверджується: заявкою Покупця №2396 від 09.11.2018 року, рахунком фактурою № КСЗ - 100437 від 14.11.2018 року, видатковою накладною № КСЗ-0001120 від 14.11.18 р., залізничною накладною №44922300 від 14.11.2018 року, актом приймання-передавання товару № 6 від 14.11.2018 року, податковою накладною № 15 від 14.11.2018, паспортами (сертифікатами) якості на продукцію.

Згідно п. 4.2 Договору Відповідач здійснює оплату поставленого товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання Товару на підставі виставленого рахунку Постачальником, але не раніше дати реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважаєтеся дата підписання Сторонами акту приймання - передавання.

Таким чином, виникнення обов`язку з оплати товару у Відповідача обумовлено наступним.

Зі спливом 10 денного термін від дати отримання товару та виставлення рахунку. Товар отримано 22.11.2018 р. з урахуванням Акту №6 ви 14.11.2018 року, рахунок виставлений 14.11.2018 року.

Реєстрацією податкової накладної. В даному випадку податкова накладна 15 від 14.11.2018 року зареєстрована 30.11.2018 року.

З урахуванням зазначеного, на думку позивача Відповідач мав здійснити оплату поставленого товару не пізніше 06.12.2018 року.

Не зважаючи на обумовлені договором строки, Відповідач допустив прострочення в оплаті, так як оплатив товар лише 31.01.2019 року. Позивач вказує в позові,що прострочення в оплаті складає 55 днів (07.12.2018-30.01.2019 року).

29.12.2018 року Позивач надіслав відповідачеві претензію № 40-21/210 про сплату основної заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Як вбачається з матеріалів справи, вказана претензія залишена Відповідачем без відповіді, але була частково задоволена, Відповідач сплатив лише основний борг 30.01.2019 року, штрафні санкції сплачені не були.

Згідно до пункту 8.2 Договору, у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

У зв`язку із простроченням відповідачем оплати товару, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача нарахованих, на підставі п. 8.2. Договору та ст. 625 ЦК України, пені - в розмірі 105 128,86 грн, інфляційних втрат - на суму 70 078,08 грн та 3% річних - в розмірі 17 521,64 грн., згідно приведеного ним розрахунку.

Суд, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 4.2 Договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 10 банківських днів з дати отримання товару на підставі виставленого рахунку постачальником, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою отримання товару вважається дата підписання сторонами акта приймання-передачі товару.

Відповідно ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як установлено судом, податкова накладна зареєстрована 30.11.2018 (а.с.88), згідно акту приймання-передачі № 6 відповідач отримав товар за Договором 22.11.2018 року. З врахуванням того, що перебіг строку оплати починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язаний його початок, обов`язок оплати у відповідача виникає з 15.12.2018 та завершився 30.01.2019,виходячи з п.4.2 Договору та дати реєстрації податкової накладної 30.11.2018 р. Отже з 15.12.2018 виникає прострочення виконання грошового зобов`язання за отриманий товар, яке триває 47 днів до 30.01.2019 року.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір такої пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Судом встановлено, що прострочення виконання Договору наступило з 15.12.2018. Здійснивши перевірку нарахування пені,суд приходить до висновку що стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 89 838,25 грн, в частині стягнення 15 290,61 грн пені слід відмовити, так як така нарахування безпідставні.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Суд враховає правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом 47 днів не сплачував позивачу заборгованість, тобто жодним чином не виконував свого зобов`язання. Відповідач не надав суду жодних доказів свого складного матеріального стану, збитковості діяльності тощо. Не навів відповідач інших власних інтересів, які варто було узяти до уваги при можливому зменшенні належної до сплати неустойки. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач намагається виконати свої зобов`язання та вживає для цього якихось заходів.

Крім того, відповідь на надіслану з метою досудового врегулювання спору позивачем претензію відповідачем не було надано та в матеріалах справи відсутні й сторонами не подано доказів вжиття відповідачем заходів до своєчасного виконання зобов`язання щодо оплати Товару. Також, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які б унеможливлювали чи ускладнювали для відповідача виконання його обов`язку за Договором.

Відсутнісні в матеріалах справи і не подано відповідачем будь-які докази наявності причини (причин) неналежного виконання та невиконання ним, передбачених умовами Договору, зобов`язань.

Щодо твердження відповідача про відсутність збитків у позивача, то суд звертає увагу, що сам факт невиконання відповідачем зобов`язання у визначений договором строк позбавляє можливості використання позивачем недоотриманих грошових коштів у своїй господарській діяльності. Більше того, відповідач, уклавши Договір, погодився на умови Договору про нарахування пені (розділ VIII Договору).

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена в п.18 постанови від 19.03.2019 у справі № 910/3652/18).

Крім того, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Застосований позивачем за неналежне виконання відповідачем умов Договору розмір штрафних санкцій, а саме пеня у розмірі облікової ставки НБУ, погоджений сторонами при укладенні Договору. Вказаний договір на момент розгляду справи не визнаний судом недійсним, зокрема в частині відповідальності сторін за неналежне виконання його умов, а також відсутні докази внесення змін до нього сторонами.

Оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, враховуючи зазначене вище, а також те, що відповідачем жодним чином не підтверджено наявність підстав для зменшення розміру неустойки, а в матеріалах справи такі докази відсутні, даний випадок не є винятковим, а тому, зважаючи на інтереси обох сторін, а також те, що норми чинного законодавства про зменшення розміру штрафних санкцій не є імперативними та застосовуються за визначених вище умов на розсуд суду, підстави для зменшення розміру неустойки відсутні.

З огляду на вищевказане в сукупності, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Щодо стягнення 3% річних

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних ( з врахуванням, що прострочення виконання Договору наступило з 15.12.2018) приходить до висновку, що стягненню підлягає 3% річних в сумі 14 973,04 грн, а в частині стягнення 2 548,60 грн 3% річних слід відмовити за безпідставністю їх нарахування позивачем.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пленум Вищого господарського суду у своїй постанові № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначає, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат з врахуванням вище наведеного, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений помноженої на індекс інфляції починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає 70 078,08 грн інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. У зв`язку з тим , що розрахунок стягнення коштів позивачем проведений з порушенням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 89 838,25 грн. пені, 14 973,04 грн.- 3% річних та 70 078,08 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 2'623,34 грн. понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До суду 20.11.2019 надійшла заява від позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, до якої позивач зазначає що враховуючи неможливість надання всі хдоказів понесення судових витрат до прийняття рішення по суті, позивач просить прийняти рішення по стягненню витрат на професійну правничу допомогу після прийняття рішення по суті на підставі наданих позивачем доказів в строк передбачений ГПК України.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.

За таких обставин суд вважає за необхідне призначити судове засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 221,222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Стрийський вагоноремонтний завод Акціонерного товариства Українська залізниця (82400, Львівська область, м.Стрий, вул. Зубенка, 2, ідентифікаційний код 40123439) на користь Публічного акціонерного товариства Кременчуцький сталеливарний завод (39621, Полтавська область, м.Кременчук, вул. І.Приходька,141, ідентифікаційний код 05756783) - 89838,25 грн - пені, 14 973,04 грн- 3 % річних, 70 078,08 грн- інфляційних втрат та 2890,93 грн - понесених витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат професійну правничу допомогу на 27.12.2019р. на 10 год.00 хв. Позивачу в строк до 25.12.2019р. надати докази фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.12.2019р.

Суддя Долінська О.З.