ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.19 Справа № 917/1920/19

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Щит Плюс», вул. Архітектора Паученка, 65/51, кв. 3, м. Кропивницький, 25006

до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022, в особі філії «Хлібна база № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів», смт. Артемівка, Чутівський район, Полтавська область, 38813

про стягнення 55 607,56 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 55 607,56 грн. за договором № 0609/18 від 06.09.2018 року, з яких 39 504,00 грн. основний борг, 7 052,28 грн. пені, 3 950,40 грн. штраф, 1308,50 грн. 3% річних, 3792,38 грн. інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не здійснив оплату виконаних позивачем робіт по дезінсекції та фумігації зерна, що стало підставою для нарахування йому штрафу, пені, річних та інфляційних, передбачених умовами укладеного між сторонами договору.

Ухвалою від 07.11.2019 року (а.с. 1-2) суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - до 15 днів з дня отримання ухвали та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Позивач отримав зазначену ухвалу суду 11.11.2019 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 38).

Ухвала суду від 07.11.2019 року направлялась відповідачу за адресами Державного підприємства «Полтавський КХП» і філії «Хлібна база № 88» та отримана представниками останніх 11.11.2019 року та 08.11.2019 року відповідно (поштові повідомлення про вручення поштового відправлення, а.с. 39-40).

Таким чином, суд належним чином повідомляв сторін про розгляд даної справи.

Крім того, ухвала від 07.11.2019 року у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався. За п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Філією «Хлібна база № 88» ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів», як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Щит плюс", як Виконавцем, укладено договір № 0609/18 від 06.09.2018 року (далі Договір, а.с. 12-13), згідно умов якого Замовник доручив, а Виконавець зобов`язався за свій рахунок виконати відповідно до умов цього Договору роботу по дезінсекції та фумігації за адресою: смт. Скороходово, Чутівський район, Полтавська область, а Замовник зобов`язався прийняти цю роботу та оплатити її (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

За п. 2.1 Договору, загальна вартість робіт складає 39 504,00 грн. Замовник зобов`язується провести оплату протягом 5 банківських днів після підписання акту проведення робіт.

Відповідно до розділу 5 Договору, приймання робіт здійснюється комісією у складі представників Замовника і Виконавця (п. 5.1); факт проведення робіт підтверджується актом проведення робіт (п. 5.2); на підтвердження належного виконання всього комплексу робіт за Договором сторони складають Акт виконаних робіт (п. 5.3).

Згідно акту № 0609/18 від 07.09.2018 року про проведення знезараження приміщень та фумігації зерна (а.с. 14) Виконавець провів обробку складських/елеваторних приміщень Замовника обсягом 65240 куб.м. та фумігацію зерна в обсязі 20 тонн.

Актом № 0609/18 від 16.09.2018 року про прийом робіт по знезараженню складських/елеваторних приміщень, фумігації зерна (а.с. 15) комісією за участю представників сторін Договору встановлено виконання позивачем робіт в повному обсязі на загальну суму 39 504,00 грн.

Як зазначає позивач, оплату за виконані роботи відповідач не здійснив.

Також, за прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення з відповідача 7 052,28 грн. пені за період 17.09.2018 17.03.2019 року, встановленої п. 7.3 Договору; 3 950,40 грн. штраф, передбачений п. 7.4 Договору; 1308,50 грн. 3% річних, нарахованих за період 17.09.2018 25.10.2019 року та 3792,38 грн. інфляційних втрат з вересня 2018 року по вересень 2019 року включно.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України, одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач прийняв виконані позивачем роботи на загальну суму 39504,00 грн., вказану в акті про приймання робіт від 16.09.2018 року (а.с. 15).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами Договору встановлено, що Замовник зобов`язується провести оплату протягом 5 банківських днів після підписання акту проведення робіт (п. 2.1 Договору).

Акт № 0609/18 про прийом робіт по знезараженню складських/елеваторних приміщень, фумігації зерна (а.с. 15) датований від 07.09.2018 року, останнім днем виконання грошового зобов`язання є 14.09.2018 року (п`ятниця), відповідно прострочення виконання зобов`язання по оплаті з боку відповідача мало місце з 15.09.2018 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості відповідача в сумі 39 504,00 грн., строк оплати якої настав. Відповідач не надав будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення, тому позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За п. 7.4 Договору, за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх обов`язків протягом дії цього Договору винна сторона сплачує штраф в розмірі 10% від ціни Договору.

Посилаючись на наведений пункт Договору позивач заявив до стягнення 3950,40 грн. штрафу за порушення відповідачем строку оплати робіт, яка підлягає задоволенню.

Пунктом 7.3 Договору встановлено, що у разі прострочення Замовником строків оплати, встановлених цим Договором, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 7052,28 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період 17.09.2018 17.03.2019 року.

Розглянувши розрахунок пені, наведений позивачем в позовній заяві, суд встановив, що позивачем неправильно визначені періоди існування заборгованості, що призвело до завищення розміру пені, заявленої до стягнення.

Як встановлено судом вище, останнім днем виконання зобов`язань за Договором є 14.09.2018 року, відповідно за ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто правомірним періодом нарахування штрафних санкцій є 15.09.2018 15.03.2019 року.

Оскільки позивач заявив до стягнення пеню за період 17.09.2018 17.03.2019 року, суд здійснив перерахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в частині стягнення пені в сумі 7013,31 грн. за період 17.09.2018 15.03.2019 року, в іншій частині вимоги щодо стягнення пені відхиляються як завищені щодо розміру.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач заявив до стягнення 1308,50 грн. 3% річних, нарахованих за період 17.09.2018 25.10.2019 року та 3792,38 грн. інфляційних втрат з вересня 2018 року по вересень 2019 року включно.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

При перевірці розміру заявлених вимог в частині стягнення 3 792,38 грн. інфляційних втрат суд виявив завищення щодо їх розміру з боку позивача з огляду на наступне.

Інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що при розрахунку інфляційних позивач нараховує інфляційні за вересень 2018 року, при тому що в цьому місяці борг існував не повний місяць.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року в сумі 2970,09 грн. та підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат відхиляються за їх безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунку штрафу, пені, 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 39 504,00 грн. основного боргу за договором № 0609/18 від 06.09.2018 року, 7 013,31 грн. пені, 3 950,40 грн. штрафу, 1308,50 грн. 3% річних, 2970,09 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір, за розгляд справи частково покладається на відповідача в сумі 1891,25 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (вул. Небесної Сотні, 69, м. Полтава, 36022, ) в особі філії «Хлібна база № 88» Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» (смт. Артемівка, Чутівський район, Полтавська область, 38813, код ЄДРПОУ ВП 36066129) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Щит Плюс» (вул. Архітектора Паученка, 65/51, кв. 3, м. Кропивницький, 25006, ) - 39 504,00 грн. основного боргу, 7 013,31 грн. пені, 3 950,40 грн. штрафу, 1308,50 грн. 3% річних, 2970,09 грн. інфляційних втрат; 1891,25 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.