ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа№ 910/15230/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Стаховська А.І.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 23.12.2019

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 (повний текст ухвали складено 07.11.2019)

у справі № 910/15230/19 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар"

до Міністерства юстиції України,

Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича

про скасування наказу № 3183/5 від 17.10.2019, скасування записів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 № 910/15230/19 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" до Міністерства юстиції України та Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича про скасування наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3183/55 від 17.10.2019; скасування записів та рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Екстрар", що спір у даній справі віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Матеріали позову повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Екстрар".

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстрар" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження; скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що, на думку скаржника, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача щодо того, що спір є приватно-правовим, не звернув увагу на долучену до позову останню практику Великої Палати, викладену у постанові від 02.10.2019, та, посилаючись на ст. 2 КАС України і на застарілий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.04.2018 у справі № 910/8424/17, відмовив у відкритті провадження.

Слід зазначити, що апеляційна скарга подана в межах строку, встановленого на апеляційне оскарження, тому відсутні підстави для розгляду питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2019 справу № 910/15230/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" відповідає вимогам статті 258 ГПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.

Північний апеляційний господарський суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Суддя-доповідач доповів колегії суддів про закінчення проведення підготовчих дій та про необхідність призначення справи до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстрар" протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви з додатками від 30.10.2019 № 01-30/10, яка подавалась до суду першої інстанції та була повернута ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" у судовому засіданні 23.12.2019.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019, у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Ткаченка Б.О., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15230/19.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2019 справу № 910/15230/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 прийнято справу № 910/15230/19 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Представник позивача у судовому засіданні 23.12.2019 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності інших учасників справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстрар" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Міністерства юстиції України та до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича, в якій просить суд скасувати наказ Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" №3183/55, виданий 17.10.2019, скасувати записи до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2019, вчинені ОСОБА_1 . Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі наказу № 3183/5 від 17.10.2019 (14 записів), скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2019, вчинених державним реєстратором Таранко Д.М. приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області (2 рішення).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача, яке виразилось у протиправних діях суб`єкта владних повноважень та прийнятті незаконного рішення - наказу Мінюсту, яким здійснено втручання держави, що не відповідало закону, а саме: скасування державної реєстрації права власності, яке набуло набуто на підставі чинних договорів купівлі-продажу, зареєстрованих у відповідності до вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття обмеження основоположних прав і свобод від прийнятого у законотворчій практиці поняття фіксація меж самої сутності прав і свобод шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним, адміністративним і господарським судам визначається законодавством.

При цьому, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди, окрім інших, розглядають спори за вимогами щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Отже, з умов п. 13 ч.1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вимоги про скасування реєстраційних дій підвідомчі господарському суду лише у тих випадках, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, і передані на його розгляд разом з такими вимогами.

Натомість, ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень", згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, визначається як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, як справу адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов`язкові до виконання іншими учасниками правовідносин.

Натомість визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Дослідивши матеріали позовної заяви, проаналізувавши норми чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в порядку господарського судочинства за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар", враховуючи викладене та наступне.

Як вже зазначалось, позивачем заявлені вимоги про скасування наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3183/5, виданого 17.10.2019, прийнятого за наслідками розгляду скарги Акціонерного товариства "Укрсоцбанк". як органу державної влади з посиланням на ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно".

Однак, оскаржуваний наказ був прийнятий Міністерством юстиції України за наслідками розгляду скарги Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" щодо оскарження дій державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Цалин А.Б., поданої в порядку ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно".

За приписами статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній установлюються законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень статті 3 цього Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Підставами виникнення спірних правовідносин стало скасування Міністерством юстиції України рішень державних реєстраторів про право власності на спірне майно за позивачем та ще ряду осіб.

Частиною 2, пунктом 1 частини 2 та частиною 10 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Рішення Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Враховуючи викладене, Міністерство юстиції України лише перевіряє законність рішень державного реєстратора, тому прийнятий Міністерством юстиції України за наслідками перевірки законності рішень державного реєстратора наказ № 3183/5/5 від 17.10.2019 про скасування рішень держаних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є таким, що винесений внаслідок реалізації Міністерством юстиції України своїх владно-управлінських функцій у сфері нагляду та контролю за законністю рішень, дій та бездіяльності державних реєстраторів, які делеговані Міністерству юстиції України державою.

Тобто, в даному випадку Міністерством юстиції України було прийнято спірний наказ в межах перевірки процедури здійснення реєстрації (виконання владно-управлінських функцій), що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин, а оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками господарського суду першої інстанції про те, що розгляд даного спору відноситься до юрисдикції адміністративних судів

Також слід зазначити, що вимоги позивача про скасування записів до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2019, вчинених ОСОБА_1 Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3183/5 від 17.10.2019 (14 записів) є похідними та розглядаються за наслідком перевірки законності цього наказу.

Спірні правовідносини в частині цих вимог виникли у зв`язку із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень - Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію за наслідками розгляду скарги на дії та рішення реєстратора, тому спір носить публічно-правовий характер.

В обґрунтування вимоги позивача до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитра Вікторовича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2019, вчинених державним реєстратором Тараненко Д.М. приватним виконавцем Волинської області вказано про те, що приватним виконавцем Таранко Д.В. описано та арештовано майно боржника незаконно, всупереч п. 3 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" без згоди іпотекодержателя, його дії є протиправними.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У даному випадку підставою скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2019, вчинених державним реєстратором Таранко Д.М. приватним виконавцем Волинської області (2 рішення) позивач вказує невідповідність дій приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень, вимогам Закону України "Про виконавче провадження", що є предметом спору в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, позивачем не обґрунтовано того, що даний спір є спором про право власності, а позов заявлено до Міністерства юстиції України та приватного виконавця з приводу винесених ними рішень, як суб`єктів владних повноважень, є приватноправовим, оскільки із наведених обставин та наданих доказів вбачається, що спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності, а не підстав набуття такого права, та не є спором про право і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачами владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 826/19433/16 є безпідставним, оскільки обставини у зазначеній справі є відмінними від обставин справи № 910/15230/19, враховуючи те, що Окружним адміністративним судом міста Києва рішенням від 10.10.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018, зокрема, закрито провадження у справі щодо позовних вимог ПАТ "Дельта-Банк" про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема: запису про право власності від 28.02.2016 № 13473120; запису про іпотеку від 29.02.2016 № 13484141; запису про обтяження від 29.02.2016 № 13483808; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.; внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про скасування державної реєстрації прав, зокрема: запису про право власності від 28.02.2016 № 13473120; запису про іпотеку від 29.02.2016 № 13484141; запису про обтяження від 29.02.2016 № 13483808.

У зазначеній вище постанові встановлено, що спір виник не тільки і не стільки від протиправних дій державного реєстратора, скільки від невиконання/порушення (недотримання) певними учасниками справи своїх договірних зобов`язань і через реалізацію прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - нерухоме майно. В основі цих правовідносин лежить спір про право на майно, що унеможливлює його вирішення за правилами адміністративного судочинства. На ці правовідносини залежно від суб`єктного складу її учасників поширюється юрисдикція господарського або цивільного судів.

Натомість у справі № 910/15230/19, як вже зазначалось, Міністерством юстиції України було прийнято спірний наказ в межах перевірки процедури здійснення реєстрації (виконання владно-управлінських функцій), що свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин, а оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками господарського суду першої інстанції про те, що розгляд даного спору відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а вимоги позивача про скасування записів до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.10.2019, вчинених ОСОБА_1 Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України на підставі наказу Міністерства юстиції України "Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" № 3183/5 від 17.10.2019 (14 записів) є похідними та розглядаються за наслідком перевірки законності цього наказу.

Крім того, слід зазначити, що у справі № 826/19433/16 Окружним адміністративним судом міста Києва задоволені позовні вимоги ПАТ "Авант-Банк" про визнання протиправним (незаконним) рішення Мін`юсту, оформлене у формі наказу від 15.09.2016 № 1087/7 від "Про відмову у задоволенні скарги ПАТ "Авант-банк" від 08.07.2016 № 3832"; скасування рішення Мін`юсту, оформлене у формі наказу від 15.09.2016 № 1087/7 "Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Авант-банк" 08.07.2016 № 3832"; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28492686 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505292 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28505767 від 29.02.2016, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна М.Б.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, у зв`язку із тим, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстрар", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 175, 253-255, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екстрар" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2019 у справі № 910/15230/19 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Екстрар".

4. Справу № 910/15230/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Повернути скаржнику надані суду апеляційної інстанції оригінал позовної заяви з додатками.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 27.12.2019.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім