Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1137/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "ФЕСТО" (м. Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (Житомирська область, м. Радомишль)

про стягнення 92665,82 грн.

Дочірнє підприємство "ФЕСТО" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до ПрАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" про стягнення 92665,82 грн., з яких 78610,75 грн. основного боргу, 10044,07 грн. інфляційних нарахувань, 4011,00 грн. 3% річних, а також судового збору у сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлений товар на підставі договору поставки №140/16 від 20.07.2016.

Ухвалою від 31.10.2019 відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання суду на 28.11.2019 об 11:00.

Ухвалою від 28.11.2019 господарський суд відклав розгляд справи у підготовчому провадженні на 10.12.2019 о 14:30 (а. с. 87).

Ухвалою від 10.12.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.12.2019 о 15:00 (а. с. 98),

19.12.2019 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та підтримання позовних вимог в повному об`ємі (а. с. 101, 102).

Відповідач повноважного представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав; про дату і час засідання суду повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 99).

За ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 161 ГПК України подання заяв по суті справи є правом учасників процесу.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався правами, передбаченими ст. 165 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

20.07.2016 між Дочірнім підприємством "ФЕСТО" (позивач/постачальник) та ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (правонаступник - Приватне акціонерне товариство "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль) (відповідач/покупець) укладено договір поставки № 140/16 (далі - договір), за п. 1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у договорі поставляти, а покупець, у випадку відсутності зауважень до якості - приймати та оплачувати запасні частини до виробничого обладнання (далі - товар).

Відповідно до п. 2.2 договору особливості виготовлення та/або поставки товару, у тому числі строки поставки окремих партій визначаються у специфікації.

Згідно з п. 3.1 договору загальна його сума визначається сукупністю погоджених та підписаних сторонами специфікацій у грошовому виразі, але не повинна перевищувати 300000,00 грн.

За п. 3.3 договору поставки моментом оплати вважається момент зарахування коштів на рахунок постачальника. Якщо строк оплати припадає на не платіжний день, то останнім днем оплати вважається перший наступний платіжний день.

Передача товару здійснюється згідно з умовами поставки, що підтверджується підписанням представниками сторін відповідних видаткових накладних. Моментом, зокрема, переходу права власності від постачальника до покупця є момент передачі товару від постачальника до покупця. Датою поставки вважається дата підписання покупцем накладної на отримання товару на складі покупця (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.5 договору постачальник разом з товаром передає покупцю документи, зокрема: рахунок-фактуру, видаткову та податкову накладну, а також за вимогою покупця - нормативно-технічну документацію (сертифікат якості (безпеки), санітарно-гігієнічні вимоги і т.п.), які встановлюють вимоги до якості товару.

Відповідач не сплатив позивачу у встановлений строк 78610,75 грн. за отриманий товар на підставі видаткових накладних, які є в матеріалах справи (а. с. 37, 42, 47, 52).

Позивач на адресу відповідача направляв листи від 16.07.2018 №31, від 14.12.2018 №79 (а. с. 53,54; 56,57) та претензію №1 від 14.06.2019 (а. с. 59,60) з вимогами погасити наявний борг за поставлений товар, які залишились без відповіді та задоволення.

Наведені обставини вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки, що призвело до звернення позивача до суду з метою захисту його порушених прав.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1,2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин та характер зобов`язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 2 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.1999 № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

3. Щодо вимоги позивача про стягнення основного боргу у сумі 78610,75 грн.

На виконання умов договору поставки, згідно з специфікаціями до нього (а. с. 79, 80, 94, 95), рахунками, пропозиціями (а. с. 35-36, 39-41, 44-46, 49-51): № від 22.02.2017, № від 25.07.2017, № від 02.11.2017, № від 14.02.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 80614,75 грн. з ПДВ, що підтверджується такими видатковими накладними (а. с. 37, 42, 47, 52):

1) № від 29.03.2017 - на суму 1522,39 грн.; товар передано перевізнику "Нова пошта" за експрес-накладною № 742 від 31.03.2017 і вручено відповідачу 03.04.2017, про що свідчить інформація про відстежений вантаж (а. с. 38);

2) № від 07.08.2017 - на суму 4691,76 грн.; товар передано перевізнику "Нова пошта" за експрес-накладною №887 від 07.08.2017 і вручено відповідачу 08.08.2017, про що свідчить інформація про відстежений вантаж (а. с. 43);

3) № від 05.12.2017 - на суму 32004,00 грн.; товар отримав представник відповідача Колос С.В. на підставі довіреності №1670 від 05.12.2017 (а. с. 48); за вказаною накладною відповідач частково сплатив 2004,00 грн., тому залишок боргу становить 30000,00 грн.;

4) № від 06.03.2018 - на суму 42396,60 грн.; товар відповідач отримав, про свідчить підпис та печатка відповідача на видатковій накладній (а. с. 52).

Згідно з умовами, викладеними у п. 3.1 специфікацій до договору (а. с. 79,80,94,95) відповідач зобов`язався здійснити оплату 100% вартості товару протягом 30 календарних днів з моменту остаточного та повного постачання товару за додатком до даного договору (специфікацією), але тільки у платіжний день (на момент підписання договору, платіжний день - вівторок і четвер). У разі, якщо кінцевий термін платежу припадає на період з 25 числа місяця включно по останній календарний день місяця включно, платіж переноситься на перший робочий платіжний день наступного місяця.

В матеріалах справи також є податкові накладні та докази їх реєстрації в автоматизованій системі "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України (а. с. 67 - 78).

З огляду на викладені умови, суд прийшов до висновку, що строк виконання зобов`язання у відповідача настав таким чином:

- щодо сплати боргу у розмірі 1522,39 грн. - 04.05.2017 (за даними позивача - до 03.05.2017);

- щодо сплати боргу у розмірі 4691,76 грн. - 07.09.2017 (за даними позивача - до 07.09.2017);

- щодо сплати боргу у розмірі 30000,00 грн. - 04.01.2018 (за даними позивача - до 04.01.2018);

- щодо сплати боргу у розмірі 42396,60 грн. - 05.04.2018 (за даними позивача - до 05.04.2018).

Отже, неоплаченим відповідачем залишився товар на загальну суму 78610,75 грн.

Доказів сплати заборгованості в повному обсязі станом на дату розгляду справи відповідачем суду не надано.

Враховуючи факт не виконання належним чином обов`язку з оплати поставленого товару на підставі договору поставки №140/16 від 20.07.2016, відповідач зобов`язаний оплатити позивачу борг у заявленій сумі позовних вимог 78610,75 грн.

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 4011,00 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 10044,07 грн. згідно з розрахунком ціни позову, доданим до позовної заяви.

4.1. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Виходячи із положень цієї норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З розрахунку позивача вбачається, що 3% річних обраховано ним таким чином:

1) на суму 1522,39 грн. - за період з 04.05.2017 до 24.10.2019 - 113,11 грн. (а. с. 15);

за розрахунком суду встановлено розмір 3% річних у розмірі 113,12 грн.;

2) на суму 4691,76 грн. - за період з 08.09.2017 до 24.10.2019 - 299,63 грн. (а. с. 17);

3) на суму 30000,00 грн. - з 05.01.2018 до 24.10.2019 - 1622,46 грн. (а. с. 19);

за розрахунком суду встановлено розмір 3% річних у розмірі 1622,47 грн.;

4) на суму 42396,60 грн. - з 06.04.2018 до 24.10.2019 - 1975,80 грн. (а. с. 21).

Таким чином, щодо розрахунку 3% річних, виконаного позивачем, суд, здійснивши їх перерахунок, прийшов до висновку про його більшу суму на 00,02 грн., однак до стягнення підлягає заявлена позивачем сума 3% річних в розмірі 4011,00 грн.

4.2. Щодо стягнення з відповідача інфляційні нарахування у розмірі 10044,07 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Під час перевірки розрахунку позивача інфляційних суд встановив, що відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за отриманий товар з 04.05.2017, з 07.09.2017, з 04.01.2018, з 05.04.2018, тому нарахування інфляційних втрат повинно здійснюватися з червня 2017 р., жовтня 2017 р., лютого 2018 р., травня 2018 р. до вересня 2019 року.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок інфляційних втрат, суд встановив такий їх розмір, відповідно:

- з червня 2017 р. до вересня 2019 р. на суму боргу 1522,39 грн. - 326,97 грн.;

- з жовтня 2017 р. до вересня 2019 р. на суму боргу 4691,76 грн. - 802,44 грн.;

- з лютого 2018 р. до вересня 2019 р. на суму боргу 30000,00 грн. - 3560,66 грн.;

- з травня 2018 р. до вересня 2019 р. на суму боргу 42396,60 грн. - 3728,51 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір інфляційних втрат становить у сумі 8418,58 грн. (326,97 + 802,44 + 3560,66 + 3728,51). Тому в частині позовних вимог щодо стягнення 1625,49 грн. інфляційних, слід відмовити за безпідставністю нарахування.

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідач не надав суду доказів сплати боргу та письмового відзиву на позов.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 91040,33 грн., з яких 78610,75 грн. основного боргу, 4011,00 грн. 3% річних, 8418,58 грн. інфляційних; щодо стягнення 1625,49 грн. інфляційних суд відмовив за безпідставністю.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129 ГПК України, за п. 2 ч. 1 якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позову, без врахування неточностей позивача у розрахунку інфляційних, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво - безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, м. Радомишль, вул. Микгород, буд. 71, ) на користь Дочірнього підприємства "ФЕСТО" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 11, )

- 78610,75 грн. основного боргу;

- 4011,00 грн. 3% річних;

- 8418,58 грн. інфляційних втрат;

- 1921,00 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1625,49 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.12.19

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)