ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Справа № 918/716/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Грязнов В.В.

без повідомлення учасників справи

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 2090,04 грн. у справі № 918/716/19 (суддя Церковна Н.Ф., м.Рівне, повний текст складено 04.11.2019)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення заборгованості в сумі 4 465, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.
1. У жовтні 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в сумі 4 465, 08 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №142/16-ТЕ(Т)-28 від 29.02.2016 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 4 465, 08 грн, в тому числі пеня в сумі 4 180, 08 грн та три проценти річних в сумі 285,00 грн.

3. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 у справі № 918/716/19 з урахуванням додаткового рішення від 04.11.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2 090, 04 грн пені, 285, 00 грн три проценти річних та 1 921,00 грн судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 090, 04 грн відмовлено.

4. Рішення господарського суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору. Вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення три проценти річних в сумі 285,00 грн. Водночас, щодо стягнення з відповідача пені в сумі 4180,08 грн, суд першої інстанції вважає за необхідне зазначити таке. Судом першої інстанції враховано, що відповідач Військова частина НОМЕР_1 виконала зобов`язання зі сплати боргу до прийняття рішення у справі. При цьому, позивач не надав суду належних та допустимих доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості за поставлений природний газ. Також встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 є неприбутковою організацією, відповідно до своїх завдань здійснює забезпечення захисту та охорони життя, здоров`я, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, та інше, а періоди прострочення заборгованості є незначними. Зважаючи на наведені обставини справи, суд першої інстанції вважає за можливе зменшити розмір пені на 50 % від заявленої суми 4 180, 08 грн, та стягнути її в сумі 2 090, 04 грн. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 090, 04 грн. відмовити.

ІІ. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
5. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 2090,04 грн. у справі № 918/716/19 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 2 090,04 грн., у стягненні якої було відмовлено, задовольнити.

6. Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з цим рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру неустойки, і вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню.

7. Скаржник зазначає, що в рішенні суду першої інстанції зазначено, що суд, зменшуючи розмір неустойки, виходив, серед іншого, з інтересів сторін. Втім, з матеріалів справи та самого рішення незрозуміло, які саме інтереси сторін було враховано, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки. Під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

8. Також судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Окрім того, скаржник вважає за необхідне зазначити, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу. Таким чином, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

9. Разом з тим, колегія суддів відзначає, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю. Рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 у справі №918/716/19 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості в сумі 4 465, 08 грн, в тому числі пеня в сумі 4180,08 грн та три проценти річних в сумі 285,00 грн., відмовлено повністю.

10. Згідно ч. 1 ст. 272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

11. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (ч. 1 ст. 272 ГПК України).

12. Як вбачається з поданої Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" апеляційної скарги, апелянт просить суд апеляційної інстанції розглянути її в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 2090,04 грн., яка не була предметом дослідження під час апеляційного розгляду справи №918/716/19 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 .

13. Враховуючи викладене, апеляційна скарга Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідає вимогам статей 258, 272 Господарського процесуального кодексу України.

ІІІ. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечень інших учасників справи.
14. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 2090,04 грн. у справі № 918/716/19 в порядку, передбаченому ст. 272 ГПК України та розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

15. Отже, оскільки провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 2090,04 грн. у справі № 918/716/19, відкрито після ухвалення постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 колегія суддів розцінює дану апеляційну скаргу як таку, що подана на підставі ст. 272 ГПК України, та розглядає її лише в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду 12.12.2019 року.

16. Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ІV. Мотивувальна частина постанови.
17. Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 р. у справі № 918/716/19 скасувати та ухвалити нове рішення, виходячи з наступного.

18. Як вбачається з матеріалів справи, 29 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір №142/16-ТЕ(Т)-28 постачання природного газу (далі за текстом - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність споживача у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), ввезеного на митну територію України Публічною акціонерною компанією "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(п. п. 1.1.-1.3. договору) (а.с. 16-22).

19. Положеннями п. 8.2. договору передбачено, що у разі невиконання споживачем умов п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити позивачу крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

20. Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

21. На виконання умов договору позивач протягом лютого - березня 2016 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 301 446, 67 грн, в тому числі за лютий 2016 року в сумі 196 983, 21 грн та за березень 2016 року в сумі 104 463, 46 грн. Факт поставки природного газу відповідачеві стверджується актами приймання - передачі природного газу від 29.02.2016 року та від 31.03.2016 року(а.с. 23-24).

22. Дослідивши сальдо по підприємству відповідача за період з 01.01.2016 року по 31.01.2019 року, виписки по рахунку, встановлено відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно, тобто не у строк визначений договором, чим порушив вимоги п. 6.1. договору(а.с. 25-26).

23. У зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачеві пеню в сумі 4 180,08 грн, що і стало однією з підстав для звернення з даним позовом до Господарського суду Рівненської області.

24. За результатами розгляду Господарським судом Рівненської області ухвалено рішення від 29.10.2019 у справі № 918/716/19 з урахуванням додаткового рішення від 04.11.2019, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2090,04 грн пені, 285,00 грн три проценти річних та 1921,00 грн судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 090, 04 грн відмовлено.

25. Однак, колегією суддів встановлено, що вищезазначені висновки Господарського суду Вінницької області не є такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, з огляду на наступне.

26. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в сумі 4465,08 грн., з яких пеня в сумі 4180,08 грн. та три проценти річних в сумі 285,00 грн. у зв`язку із порушенням відповідачем строків виконання своїх зобов`язань за договором №142/16-ТЕ(Т)-28 від 29.02.2016 року про постачання природного газу, оскільки у п. 6.1 договору сторони погодили строк оплати отриманого природного газу, а саме: до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки.

27. Разом з цим, колегія суддів відзначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.10.2016 №1730-VIII (далі за текстом Закон №1730-VIII), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

28. Згідно приписів статті 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

29 Статтею 2 Закону №1730-VIII дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

30. Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону №1730-VIII).

31. За приписами частини першої статті 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

32. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону.

33. Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

34. Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

35. Водночас, частиною 3 статті 7 Закону №1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

36. Пунктом 1.2 договору постачання природного газу №142/16-ТЕ(Т)-28 від 29.02.2016 передбачено, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

37. Отже, аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

38. Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону №1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

39. Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону №1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

40. Враховуючи викладене, колегію суддів встановлено, що заборгованість за поставлений природний газ за договором постачання природного газу №142/16-ТЕ(Т)-28 від 29.02.2016 відповідачем була погашена в повному обсязі за лютий 2016 року - 30.03.2016, за березень 2016 року 20.04.2016, що вбачається із розрахунку заборгованості Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", операціях по договору №142/16-ТЕ(Т)-28 по підприємству відповідача за період з 01.01.2016 по 31.01.2019 (а.с. 26), виписки по банківському рахунку позивача за 30.03.2019 та 20.04.2016, та не спростовується позивачем.

41. Отже, розрахунки за договором №142/16-ТЕ(Т)-28 від 29.02.2016 проведені відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

42. Враховуючи, що на день набрання чинності Законом №1730-VIII відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за договором постачання природного газу №143/16-БО(Т)-28 від 29.02.2016, а також враховуючи, що газ закуплявся для виробництва теплової енергії (п. 1.2. договору) і на нього поширюється дія Закону та беручи до уваги, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону, яка є нормою прямої дії не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, в тому числі і включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем безпідставно нараховано відповідачу пеню та 3% річних за несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в подібних правовідносинах, викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018 у справі № 904/10747/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 17.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справі № 920/1060/16, 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 23.05.2018 у справі № 908/2114/16, від 30.05.2018 у справі № 904/10733/16, від 20.06.2018 у справі № 916/3055/16, від 06.07.2018 у справі № 918/882/15, від 23.07.2018 у справі № 904/10294/17, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18, від 21.08.2018 у справі № 925/107/18, від 30.08.2018 у справі №905/2796/17, від 06.09.2018 у справі № 925/106/18, від 13.12.2018 у справі № 925/105/18, від 18.12.2018 у справі № 905/301/18, від 20.12.2018 у справі № 904/1619/18, від 22.12.2018 у справі № 904/2961/18, від 16.01.2019 у справі № 905/299/18, від 12.02.2019 у справі № 917/440/18, від 26.02.2019 у справі № 926/992/18, від 04.04.2019 у справі № 906/576/18, від 13.05.2019 у справі № 914/1535/18, від 14.05.2019 у справі № 905/300/18, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі № 904/4592/18, від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, № 916/2278/18 від 25.07.2019.

43. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який в даному випадку підлягав застосуванню.

44. За приписами ч. 2 ст. 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, зокрема незастосування закону, який підлягав застосуванню.

45. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

46. Підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

47. Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та прийшов до хибного висновку про обґрунтованість позову, лише зменшивши розмір пені до 2090 грн. 04 коп., відмовивши в задоволенні позову в частині стягнення 2090 грн. 04 коп. пені, рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 у справі № 918/716/19 слід скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.

48. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції з інших підстав, ніж викладені в апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", то остання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 29.10.2019 у справі № 918/716/19 скасувати та ухвалити нове рішення:

В позові Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості в сумі 4 465, 08 грн, в тому числі пеня в сумі 4 180, 08 грн та три проценти річних в сумі 285,00 грн., відмовити повністю.
3. Поновити дію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у справі №918/716/19.

4. Справу №918/716/19 повернути до господарського суду Рівненської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "27" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.