ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Справа № 926/2555/19

За позовом Фізичної особи-підприємця Вавринюк Галини Володимирівни, м. Хмельницький

до Фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича, м. Чернівці

про стягнення заборгованості 47540,54 грн

Суддя О.В. Гончарук

Секретар судового засідання Балух-Бзовик М.В.

Представники сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Вавринюк Галина Володимирівна звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 47540,54 грн, з яких 40690,00 грн основної заборгованості, 5045,56 грн пені, 868,98 грн збитків від інфляції та 936,00 грн 3% річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує фактом неналежного виконанням відповідачем умов договору поставки № 1 від 01.03.2019 в частині оплати вартості отриманого ним товару.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 15.11.2019 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Вавринюк Галини Володимирівни залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

Ухвалою суду від 27.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 18.12.2019.

У судове засідання 18.12.2019 сторони явку своїх представників не забезпечили. При цьому, від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 4076) про розгляд справи без його участі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, нез`явлення сторін в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті, справу може бути розглянуто без їхньої участі за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

01 березня 2019 року між сторонами укладено Договір поставки за № 1 від 01.03.2019 (Договір), згідно з умовами якого (п.1.1. Договору), позивач, як постачальник, зобов`язується передати у власність відповідача, як покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти й оплатити товар.

Відповідно до п. 5.4. Договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість поставленого товару на протязі семи календарних днів з дати поставки, яка зазначена у товарних накладних за якими товар поставлено.

Судом встановлено, що позивачем, у відповідності до умов Договору, 01 березня 2019 року за накладною № 1 поставлено відповідачу товар (текстиль) на суму у розмірі 40 690,00 грн.

У свою чергу, ОСОБА_1 01.03.2019 року письмовою розпискою, пiдтверджено отримання товару, а саме текстилю в асортименті на загальну суму у розмірі 40690 грн.

Однак, всупереч умов Договору щодо оплати товару протягом семи календарних днiв з дати поставки, станом на 24.05.2019 оплати за поставлений товар, не здійснено.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією № 03 вiд 24.05.2019 з вимогою про здійснення розрахунку за поставлений товар відповідно до умов Договору вiд 01.03. 2019.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак, за своєю правовою природою договір поставки є оплатним договором, що вказує на те, що поставлений товар у будь-якому випадку має бути оплачений покупцем.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що відповідач не оплатив у встановлений Договором строк вартість отриманого від позивача товару, а тому позивач правомірно просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 40690,00 грн.

Вiдповiдно до п.п. 8.1. Договору, у разі несвоєчасної оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі 0,05% вiд вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню у розмірі 5045,56 грн. Отже, сума основного борту та пені становить 45735,56 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 936,00 грн. та інфляційні втрати у сумі 868,98 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем порушено свої зобов`язання за Договором, позивачем правомірно нараховано відповідачу за період з 08.03.2019 по 11.11.2019 інфляційних втрат на суму 868,98 грн. та 936,00 грн. річних.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, в цілому, підлягають задоволенню у повному обсязі, а з відповідача слід стягнути 47540,54 грн, з яких 40690,00 грн основної заборгованості, 5045,56 грн пені, 868,98 грн інфляційних втрат та 936,00 грн 3% річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця Вавринюк Галини Володимирівни до фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича про стягнення заборгованості в розмірі 47540,54 грн задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Луканюка Руслана Федоровича (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: 59222, Чернівецька область, Вижницький район, с. Іспас) на користь фізичної особи - підприємця Вавринюк Галини Володимирівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), 47540,54 грн заборгованості (40690,00 грн основної заборгованості, 5045,56 грн пені, 868,98 грн інфляційних втрат та 936,00 грн 3% річних), а також судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

3. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 27.12.2019.

Суддя О.В. Гончарук