ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.12.2019 Справа № 905/1461/19

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання - Коновалова А.І.

Позивач - Маріупольська міська рада.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Богініч Олена Вікторівна.

Представники учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

Маріупольська міська рада (далі - позивач) звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Богініч Олени Вікторівни (далі - відповідач) про скасування свідоцтва про право власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та не за цільовим призначенням. Крім того, на думку позивача, на земельній ділянці розташована нерухомість, речові права на яку не підлягали державній реєстрації, а отже, свідоцтво про право власності від 29.11.2011 серії САС №197351 на відповідний об`єкт повинно бути скасовано.

16.09.2019 відповідачем було подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2011 у встановленому законодавством порядку, будь-яких порушень при прийнятті в експлуатацію спірної нерухомості Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами виявлено не було. Відповідачем наголошено, що за нецільове використання земельної ділянки передбачені інші санкції, ніж скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке розташоване на такій земельній ділянці. Також, відповідач звертався до позивача із заявою про продовження строку оренди земельної ділянки, однак рішення про відмову у поновленні строку оренди земельної ділянки було прийнято більше ніж через два роки після звернення із відповідною заявою. Окрім того, у відзиві на позов відповідач просила відмовити у позові у зв`язку з пропущенням позовної давності, адже свідоцтво про право власності нею було отримано у 2011, про що відповідач був проінформований, однак звернувся із позовною заявою лише у 2019 році.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Маріупольської міської ради від 28.11.2006 №5/7-1013 «Про надання приватному підприємцю Богініч О.В. земельної ділянки для встановлення торгівельного павільйону з реалізації квітів по АДРЕСА_1», затверджено проект землеустрою з відведення земельної ділянки та надано приватному підприємцю Богініч Олені Вікторівні земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 0,0240 га кадастровий номер :03:014:0272 в оренду строком на 10 років для спеціалізованої роздрібної торгівлі (встановлення торгівельного павільйону з реалізації квітів) по АДРЕСА_1 (а.с.24).

Виходячи з змісту зазначеного рішення, цільове призначення земельної ділянки (категорія), яка була надана відповідачу в користування, - землі житлової та громадської забудови.

26.02.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років (до 28.11.16).

28.11.2011 відповідачем було подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт №ДЦ44 щодо об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1. Після закінчення будівельних робіт, відповідачем було подано до вказаної вище Інспекції декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №ДЦ 5, яка була зареєстрована інспекцією 26.12.2011 (а.с.36-40).

Відповідно до статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" (в редакції, що діяла на час початку будівельних робіт), для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Частиною 5 статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла на час початку будівельних робіт) встановлено, що контроль за виконанням підготовчих робіт з винесення інженерних мереж, будівельних робіт здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

За змістом статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, що діяла на час початку будівельних робіт), державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт.

В процесі такого контролю відповідні органи були наділені повноваженнями, зокрема, відмовляти в реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (стаття 36 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), відмовляти в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 зазначеного Закону).

Жодних недоліків контролюючим органом ані при поданні декларації про початок виконання будівельних робіт, ані при поданні декларації про готовність об`єкту до експлуатації, виявлено не було, відповідні декларації прийняті без зауважень, об`єкт будівництва вважався закінчений будівництвом та готовим до експлуатації.

Крім того, за змістом листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 06.06.2019 №1005-4/108, згідно з даними Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, де замовником будівництва виступає Богініч О .В. , зареєстровані дозвільні документи - декларація про початок будівельних робіт №ДЦ 44 «Будівництво торгівельного павільйону, АДРЕСА_1» та декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ДЦ 65 «Торгівельний павільйон, АДРЕСА_1» (а.с.21).

29.12.2011 відповідач звернувся до Маріупольського БТІ з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.35). Того ж дня позивачем було оформлене свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, а саме на нежитлову будівлю площею 136,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Підстава - декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 26.12.2011 №ДЦ5 (а.с. 33).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2019, за відповідачем на праві власності зареєстрована нежитлова будівля, розташована за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1, загальною площею 136,9 кв.м. (а.с.26).

Таким чином, виникненню права власності у відповідача на новостворене нерухоме майно слугувала та передувала активна участь у такому процесі держави в особі відповідних органів архітектурно-будівельного контролю та органу місцевого самоврядування (позивача у справі), які спочатку зареєстрували декларацію про початок будівельних робіт, потім зареєстрували декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а на підставі отриманих відповідачем документів, позивачем було видано відповідачу свідоцтво про право власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, зокрема, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Позивач, як на підставу своїх вимог про скасування свідоцтва про право власності, посилається на нецільове використання відповідачем земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить відповідачу на праві власності.

Так, відповідно до копії акту виїзного обстеження б/н від 21.05.2019, складеного головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради встановлено, що відповідачем використовується земельна ділянка площею 0,01124 га по вул.Маміна-Сибиряка, 47 під розміщення торгівельного павільйону без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.125, ст.126, ст.211 Земельного кодексу України. Також встановлено, що за вказаною адресою ФОП Богініч О.В. зареєстроване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.11.2011 серії САС №197351 (а.с.27).

В той же час, за змістом частин 1,2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Суд, виходячи з підстав, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, вважає недоведеним втручання у право власності відповідача в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом. Відповідачем не доведена легітимна мета втручання у право відповідача мирно володіти своїм майном та, крім того, таке втручання є явно непропорційним.

Отже, враховуючи, погодження відповідними державними органами будівництва відповідачем об`єкту нерухомості, відсутність жодних зауважень з боку держави до відповідача щодо правомірності набуття права власності на збудований об`єкт нерухомості, як протягом будівництва так і під час прийняття цього об`єкту в експлуатацію, а також протягом майже восьми років після набуття відповідачем права власності на об`єкт нерухомості, приймаючи до уваги, що саме позивачем відповідачу було видане свідоцтво про право власності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, а відтак про відсутність підстав для їх задоволення.

В той же час, позивачем не доведено використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням (категорією), визначеного для цієї земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

Як зазначає позивач, відповідач використовує земельну ділянку не з метою, з якою вона йому була надана в користування, а саме не здійснює продаж квітів.

Однак, як було зазначене вище, власник користується своїм майном на власний розсуд, та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Позивач не довів порушення відповідачем закону використанням земельної ділянки не з метою, яка була визначена в рішенні позивача про надання в користування земельної ділянки відповідачу, що мало б наслідком позбавлення відповідача його власності.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи, у зв`язку з недоведеністю неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи.

Щодо заяви відповідача про сплив позовної давності для звернення Маріупольської міської ради до суду із заявленою вимогою суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Враховуючи недоведеність наявності порушеного права або інтересу позивача, то, відповідно, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності у спірних відносинах.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.12.2019.

Суддя О.В. Говорун