номер провадження справи 32/103/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 Справа № 908/1674/19

м.Запоріжжя

Суддів Господарського суду Запорізької області Колодій Н.А., при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю., розглянувши

позовну заяву Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, пл.Єдності, 2)

до відповідача Приватного акціонерного товариства Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання (7112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. М.Горького, буд.7)

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України, (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9)

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 )

Третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 )

про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади

За участю представників:

Від позивача: Кілічава Т.В. - адвокат, свідоцтво № 1865 від 11.01.2018.

Від відповідача : Шеремет Р.Б. адвокат, посвідчення ЗП001358 від 31.07.2017; Козак О.С. адвокат, свідоцтво 3844 від 09.03.2011.

Від третьої особи 1: не з`явився.

Від третьої особи 2: не з`явився.

Від третьої особи 3: Ляшенко О.С., посвідчення № 642 від 02.11.2007.

Від третьої особи 4: не з`явився.

Присутні: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Портова Г.М.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

08.07.2019 на розгляд Господарського суду Запорізької області передано позов Бердянської міської ради до Приватного акціонерного товариства Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади. Разом з позовною заявою надійшла заява про вжиття запобіжних заходів.

Системою документообігу Господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 26.07.2019 справу прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 02.09.2019. Ухвалою суду від 02.09.2019 відкладено до наступного судового засідання розгляд заяви про забезпечення позову. Продовжено строк підготовчого провадження до 24.10.2019. Підготовче засідання призначено на 16.10.2019., в судовому засіданні оголошено перерву в розгляді справи до 23.10.2019. Ухвалою суду від 23.10.2019 залучено до участі у справі № 908/1674/19 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Підготовче засідання відкладено до 24.10.2019. 24.10.2019 судом закрито підготовче провадження. Розгляд справи по суті відкладався до 12.11.2019. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 05.12.2019.

05.12.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фіксація судового процесу здійснювалася за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 05.04.1998 на підставі Акту прийому-передачі об`єктів нерухомості у власність ВАТ «БЗПТО» гуртожиток за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, інв. № 1081, передано у власність ВАТ «БЗПТО». 08 жовтня 1998 оформлено право власності на цей гуртожиток з Відповідно до повідомлення Комунального підприємства по технічній інвентаризації Бердянської міської ради від 31.08.2011 за ПрАТ "БЗПТО" на праві власності перебуває 17/18 частин гуртожитку. Станом на 10.03.2019 в гуртожитку проживають 20 сімей. Мешканці гуртожитку проживають тільки на 4 і 5 поверхах гуртожитку. 3-й поверх звільнений від мешканців в 2017 році (переселені сім`ї на 4 і 5 поверхи в порожні кімнати) та переплановано у 8 квартир, які використовуються до теперішнього часу для проживання адміністрації заводу і здачі в найом. Враховуючи звернення мешканців гуртожитку до керівництва підприємства та міської влади з приводу передачі гуртожитку в комунальну власність м. Бердянськ, Бердянської міської радою було прийнято рішення № 3 від 22.12.2017, яким прийнято до комунальної власності територіальної громади м.Бердянськ зазначений гуртожиток. На звернення РВ ФДМУ від 10.12.2009 та Бердянської міської ради від 02.03.2010 з пропозицією передати гуртожиток у комунальну власність громади м. Бердянська, адміністрацією ПрАТ БЗПТО» відмовлено в добровільній передачі гуртожитку у комунальну власність. У зв`язку з чим Бердянська міська рада звернулася до господарського суду з вимогою про передачу на безкомпенсаційній основі без згоди власника ПАТ Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська 17/18 частин гуртожитку, який розташований за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул. Горького, 7

Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області від 14.04.1994 за № 172 про переобладнання гуртожитку під адміністративні будівлі було дозволено дослідному заводу підйомно-транспортного обладнання переобладнати третій, четвертий та п`ятий поверхи гуртожитку заводу по вул. Горького, 7 під адміністративну будівлю та перевести з категорії жилих будівель до категорії адміністративних/виробничих будівель. На першому та другому поверхах з моменту вводу спірної будівлі в експлуатацію було розташовано заводоуправління. Таким чином, починаючи з 1994 року спірна будівля була позбавлена статусу гуртожитку. З цього моменту інші рішення міської ради про зміну статусу не приймалися. Пунктом 9.4 Плану приватизації Бердянського дослідного заводу підйомно-транспортного обладнання від 05.05.1994 передбачено, що виселення людей, що мешкають на третьому, четвертому та п`ятому поверхах будівлі, за адресою: вул. Горького, 7, можливе лише після надання їм упорядкованого житла по нормативам. Отже, відповідач посилається на те, що на момент початку приватизації будинок № 7 по вул. Горького у місті Бердянську вже був віднесений до категорії адміністративних будівель. Документи, які підтверджують даний факт додані позивачем до позову. Відповідач вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ЗУ № 5 00-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки дія цього закону поширюється саме на приміщення, які набули статусу гуртожитку, а не на адміністративні будівлі. Крім того, відповідач посилається на ті обставини що, вирішуючи питання про передачу спірної будівлі у комунальну власність, позивач порушив також і інтереси третіх осіб, оскільки вона перебуває у спільній частковій власності, 17/18 часток належить ПрАТ «БЗПТО», 1/72- ОСОБА_2 ; 1/36 ОСОБА_1 ; 1/72 ОСОБА_7 ОСОБА_8 - 1/72. При цьому частки власників у спільній частковій власності в натурі не виділені. А тому відчуження приміщення в будь-який спосіб, є втручанням в майнові права всіх співвласників будівлі. Просить в позові відмовити.

Третя особа-1 (Фонд державного майна України) підтримала позовні вимоги, крім того зазначила про те, що приватизація ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» здійснювалась Регіональним відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області. Відповідно до відомостей, внесених до інформаційно-пошукової підсистеми «ЕТАМ-Майно» (ІППС), інформація стосовно зазначеного гуртожитку відсутня.

Треті особи 2, 3, 4 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) надали суду письмові пояснення просять в позові відмовити, посилаються на те, що частини спірної будівлі, а саме: 1/36, 1/72 та 1/72 належать їм на праві спільної часткової власності, а тому даний спір стосується їх майнових прав. Звертають увагу суду на ті обставини, що під гуртожиток використовуються лише четвертий та п`ятий поверхи. Тому позбавлення відповідача власності на всю частину будівлі не вирішує питання захисту житлових прав мешканців гуртожитку. Перший та другий поверхи будівлі ніколи не мали статусу житла і використовувалися під адміністративні цілі. Не зважаючи на це, позивач не провів вказаного розмежування, намагаючись в судовому порядку прийняти у комунальну власність всю частину будівлі, що належить відповідачу.

Клопотання та заяви, що подані учасниками в процесі розгляду даної справи.

11.09.2019 на адресу суду надійшли пояснення Фонду державного майна України з клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання пояснень. Судом визнано поважними причини пропуску процесуального строку, строк поновлено. Письмові пояснення долучено до матеріалів справи.

15.10.2019 на адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення по справі, які суд долучив до матеріалів справи.

16.10.2019 на адресу суду від позивача надійшли пояснення щодо статусу будинку як гуртожитку та клопотання про витребування доказів у Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, а саме розрахунок часток у спільній власності на об`єкт нерухомого майна: четвертий та п`ятий поверхи (разом) гуртожитку за адресою м. Бердянськ, вул. Горького, 7. Суд відмовив в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки в листі-відповіді № 489 від 10.10.2019 Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на запит міської ради повідомило, що розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна не проводився і виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. Враховуючи те, що доказу, який просить витребувати позивач не існує, суд відмовив у його витребуванні. Відповідач та представник третьої особи також підтвердили в судовому засіданні той факт, що розрахунок часток у спільній частковій власності та виділення їх в натурі не проводилося і такого документу не існує.

Позивачем заявлялися клопотання про забезпечення позову та про зменшення обсягу забезпечення позову у справі. Розглянувши дані заяви, суд відмовив в забезпеченні позову, з тих мотивів , що особливий статус спірного майна та його захист визначено Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому застосування додаткових заходів, у тому числі і шляхом винесення відповідної ухвали суду не доцільно.

16.10.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду судом іншої, пов`язаної справи, та залучення третіх осіб до справи. Клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення судом іншої, пов`язаної справи, суд залишив без задоволення, оскільки не вбачає підстав, які б перешкоджали розгляду даної справи.

Клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб судом задоволено, враховуючи те, що спірне приміщення перебуває у спільній частковій власності та належить: Приватному акціонерному товариству Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання -17/18; ОСОБА_1 - 1/36 на підставі Договору дарування від 26.04.2013; ОСОБА_2 - 1/72 на підставі рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради № 295 від 20.05.1999; ОСОБА_3 - 1/72 на підставі Договору дарування від 27.09.2013, суд вважає, що даний спір може вплинути на їх майнові інтереси.

05.12.2019 до канцелярії Господарського суду Запорізької області від позивача надійшли письмові пояснення та клопотання про перенесення розгляду справи. Судом відмовлено в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з закінченням процесуальних термінів розгляду справи по суті. Крім того, в попередньому судовому засіданні представник позивача брав участь у розгляді справи по-суті, виступив з вступним словом та надав оцінку доказам, які покладені в обґрунтування позовних вимог та заперечень. Додаткові письмові пояснення позивача, що надійшли до суду 05.12.2019 щодо доказів по справі, судом були оголошені в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду передано спір про передачу на безкомпенсаційній основі без згоди власника ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» у комунальну власність територіальної громади м.Бердянська 17/18 частин гуртожитку за адресою: Запорізька обл., м.Бердянськ, вул.Горького,7.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що спірна будівля була побудована в 1974 році для вирішення питання забезпечення житлом працівників підприємства. Загальна площа будівлі складає 2892,3 кв.м. та займає 5 поверхів. На першому та другому поверхах фактично з дня побудови розташовано заводоуправління, третій, четвертий та п`ятий поверхи були виділені для розміщення гуртожитку сімейного типу. Станом на початок 1994 року ВАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» мав статус державного підприємства і належав до складу Міністерства транспорту.

Рішенням Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області і виконавчого комітету № 172 від 14.04.1994 «Про переобладнання гуртожитку під адміністративну будівлю», було дозволено заводу підйомно-транспортного обладнання переобладнати третій, четвертий та п`ятий поверхи гуртожитку по вул. Горького, 7 під адміністративну будівлю і перевести їх з категорії житлової будівлі в категорію адміністративної/виробничої будівлі.

Пунктом 9.4 Плану приватизації Бердянського дослідного заводу підйомно-транспортного обладнання від 05.05.1994 передбачено, що виселення людей, що мешкають на третьому, четвертому та п`ятому поверхах будівлі, за адресою: вул. Горького, 7, можливе лише після надання їм упорядкованого житла по нормативам.

Наказом Фонду державного майна України № 1742 від 19.11.1997 процес приватизації ВАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного устаткування» був завершений. Відповідно до Акту прийому-передачі об`єктів нерухомості у власність ВАТ «БЗПТО» від 30.04.1998, на підставі наказу Регіонального відділення ФДМУ по Запорізькій області від 19.11.1997 № 1742, будівля за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, інв. № 1081 була передана у власність ВАТ«БЗПТО».

Рішенням Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 541 від 08.10.1998 «Про оформлення права власності» вирішено оформити право власності на будівлю по вул. Горького, 7 за ВАТ Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання Підстава: лист від 28.08.1998 № а/930, наказ представництва Фонду державного майна України по м. Бердянську від 19.11.1997 № 1742, акт приймання-передачі об`єктів нерухомості у власність ВАТ «БЗПТО» від 30.04.1998.

На підставі зазначеного рішення, Виконавчим комітетом Бердянської міської ради видано Свідоцтво, яким оформлено право власності на будівлю від 12.10.1998 літ. А, тамбури літ. а, а-1 та споруди, які знаходяться за адресою: вул. Горького, 7, за ВАТ Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання В рішенні виконавчого комітету та свідоцтві про право власності спірна будівля вказана як «гуртожиток».

Рішенням Бердянської міської ради Запорізької області № 3 від 22.12.2017 «Про майнові питання» вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Бердянськ у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» гуртожитки у місті Бердянську, в тому числі, за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького, 7. Зобов`язано Управління комунальної власності Бердянської міської ради забезпечити підготовку необхідних документів з метою прийняття вказаних у п.6 гуртожитків. У випадку відсутності згоди власників (володільців, балансоутримувачів) гуртожитків вказаних у п. 6, юридичному управлінню виконавчого комітету здійснити претензійно-позовну роботу направлену на виконання цього рішення.

Беручі до уваги відмову ВАТ «БЗПТО» надати згоду на добровільну передачу гуртожитку у власність територіальної громади, та той факт, що на праві власності ПрАТ "БЗПТО" перебуває лише 17/18 частин будівлі, позивач звернувся до суду з вимогою про передачу у власність територіальної громади м. Бердянськ 17/18 частин будівлі, що розташована за адресою: Запорізька обл., м.Бердянськ, вул.Горького,7.

Оцінивши фактичні обставини справи та надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків.

Спір, який вирішується судом, безпосередньо стосується питання дотримання справедливого балансу між позбавленням права приватної власності та забезпеченням права громадян на житло.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У справі «Прессос Компанія Нав`єра С.А.» та інші проти Бельгії (рішення від 20.11.1995, Series A NO 332) Європейський суд з прав людини підкреслив, що національні органи мають широкі межі розсуду при визначенні того, що є «в інтересах суспільства». Суд наголосив, що цілком прийнятним є те, що законодавець користується більшими можливостями для здійснення соціально-економічної політики, і Суд поважає підхід законодавця до проблеми вимог, пов`язаних з «інтересам суспільства».

У справі «Україна - Тюмень» проти України (рішення від 22.11.2007) Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. Суд не може не скористатись своїми повноваженнями щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння майном» в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу.

Ініціюючи втручання у право відповідача на «мирне володіння майном» шляхом позбавлення його права власності на частину будівлі без будь-якого відшкодування, позивач посилався на наявність підстав, які передбачені положеннями Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» . Зокрема позивач обґрунтовував свої вимоги тими обставинами, що станом на 10.03.2019 на четвертому та п`ятому поверхах спірної будівлі проживають 20 сімей. З яких три сім`ї - нинішні працівники підприємства, решта - пенсіонери підприємства за віком, які прожили в гуртожитку більше 30 років, члени їх сімей (діти, внуки, правнуки). Крім того, велика частина мешканців є акціонерами підприємства. Всі мешканці зареєстровані за місцем фактичного проживання в гуртожитку. Починаючи з 2004 року, мешканці гуртожитку неодноразово зверталися до керівництва підприємства, до міської влади, в прокуратуру, до депутатів місцевої ради з проханням передати гуртожиток в комунальну власність м. Бердянськ. Враховуючи наявність «суспільного інтересу» до цього питання та з метою забезпечення подальшої реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, позивач вважає таке втручання справедливим та законним.

Відповідач, спростовуючи доводи позивача щодо наявності законних підстав для позбавлення його права власності, посилається на ті обставини, що це право він набув на законних підставах в ході приватизації державного майна. Право власності зареєстроване належним чином і ніким не оспорюється. В 1994 році на підставі рішенням Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області і виконавчого комітету № 172 від 14.04.1994 «Про переобладнання гуртожитку під адміністративну будівлю», було дозволено переобладнання спірної будівлі під нежитлові приміщення і з цього часу вона має статус адміністративно-виробничої. У зв`язку з чим відповідач вважає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки ця будівля немає статусу гуртожитку.

Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд вважає доведеним той факт, що на підставі Рішення Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області і виконавчого комітету № 172 від 14.04.1994 «Про переобладнання гуртожитку під адміністративну будівлю», спірна будівля була позбавлена статусу « гуртожитку» Згідно з п.9.4 Бердянського дослідного заводу підйомно-транспортного обладнання від 05.05.1994, передбачена можливість виселення людей, що мешкають на третьому, четвертому та п`ятому поверхах адміністративного будинку за адресою: вул. Горького,7 лише після надання упорядкованого житла по нормативам. Відповідно до акту прийому-передачі об`єктів нерухомості у власність ВАТ «БЗПТО» від 30.04.1998, складеного на підставі наказу Регіонального відділення ФДМУ по Запорізькій області від 19.11.1997 № 1742, за наслідками приватизації будівлю, за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, інв. № 1081 передано у власність ВАТ«БЗПТО» як «гуртожиток». Таку ж назву ця будівля отримала при оформленні права власності на підставі рішення Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 541 від 08.10.1998 «Про оформлення права власності» та Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Бердянської міської ради 12.10.1998.

Як свідчать фактичні обставини справи, з моменту вводу в експлуатацію в 1974 році, спірна будівля лише частково використовувалася під гуртожиток. Перший та другий поверхи займала адміністрація заводу під свої офіси і ці приміщення мали статус нежитлових. Третій, четвертий та п`ятий поверхи цієї споруди використовувалися для забезпечення житлом працівників підприємства. Житло видавалося на підставі спільного рішення адміністрації та профкому тим сім`ям, які не мали власного житла і перебували на квартирному обліку підприємства. Тобто ці поверхи використовувалися для цілей «гуртожитку». Вселення в гуртожиток відбувалося на підставі ордерів, які перебували на зберіганні в ЖЕКу підприємства. Після ліквідації ЖЕКу такі ордери не збереглися.

В 1994 році після надання спірній будівлі статусу адміністративно-виробничої (Рішення Бердянської міської ради народних депутатів та виконкому цієї ради за № 172 від 14.04.1994) третій поверх будівлі було переобладнано, а його мешканці переселені на четвертий та п`ятий поверх «гуртожитку», де залишаються проживати і досі.

На момент розгляду спору на четвертому поверсі проживають 20 сімей, з яких три нинішні працівники підприємства, а решта пенсіонери за віком та члени їх сімей. Всі вони зареєстровані за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_4 .

Статтями 127-131 Житлового кодексу УРСР та пунктом 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208, визначено, що гуртожитки це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки.

Згідно преамбули Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону, сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Згідно з положеннями ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: гуртожитки, включені до статутних капіталів, - гуртожитки, збудовані за радянських часів (до 01.12.1991) за загальнодержавні кошти (у тому числі за кошти державних і колективних підприємств та організацій), що були включені до статутних капіталів (фондів) господарських товариств та інших організацій, створених у процесі приватизації (корпоратизації) колишніх державних (комунальних) підприємств (організацій), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передбачений законом.

Таким чином, враховуючи зазначені приписи, суд вважає що положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», можуть бути застосовані до мешканців четвертого та п`ятого поверху спірної будівлі. А тому заперечення відповідача про неможливість застосування положень цього Закону до спірних правовідносин до уваги не приймає.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів:

1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад;

2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом;

3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону;

4) гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;

5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України ««Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів:

1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду;

2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради;

3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна по Запорізькій області від 19.11.1997 № 1742, враховуючи результати продажу державної частки акцій ВАТ «Бердянський завод підйомнотранспортного обладнання», визнано процес приватизації ВАТ «Бердянський завод підйомнотранспортного обладнання» завершеним. Будівля за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького, 7, увійшла до статутного фонду ВАТ Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання в процесі приватизації.

В силу вимог Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» дія Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» може бути застосована лише до тих житлових приміщень, які фактично використовуються як гуртожиток, тобто четвертий та п`ятий поверхи. Отже, передача першого, другого та третього поверхів будівлі за адресою вул. Горького, 7 у комунальну власність не вирішує і не може вирішити питання захисту житлових прав громадян, оскільки на вказаних поверхах вони не проживають.

Крім того, при зверненні до суду позивач просить передати у комунальну власність міста 17/18 будівлі за адресою вул. Горького, 7, тобто тієї частини яка належить на праві власності відповідачу. Разом з тим, судом встановлено, що решта будівлі -1/18 належить на праві спільної часткової власності фізичним особам, які залучені до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_1 - 1/36 частина гуртожитку, на підставі договору дарування від 16.04.2013 зареєстрованого за номером № 1202; Лебедєвій Ніні ОСОБА_9 - 1/72 частин гуртожитку, на підставі договору дарування від 27.09.2013, зареєстрованого за номером 2369; Риндіну Олегу Павловичу -1/72 частин гуртожитку, на підставі Свідоцтва про право власності від 20.05.1999 № 295.

Відповідно до ст.356 ЦК України, майно що є у власності двох або більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. (ст..358 ЦК України)

Згідно ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом, нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування спільним майном або виділ в натурі частки нерухомого спільного майна між співвласниками не укладався. Фізичні особи фактично мають в користуванні приміщення на першому поверсі будівлі, але таке користування будь-якими угодами не оформлено. Враховуючи зазначені положення законодавства про спільну часткову власність, суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність майнових інтересів третіх осіб при вирішенні даного спору.

Крім того, як свідчать надані суду докази, рішення позивача про передачу до комунальної власності міста гуртожитку за адресою: м.Бердянськ, вул.. М.Горького, 7 стосувалося всієї будівлі і лише звертаючись до суду позивач зменшив свої вимоги до 17/18 частин будівлі.

З`ясовуючи питання чи було дотримано необхідний баланс між правом заявника на «мирне володіння майном» та задоволенням суспільних інтересів у спосіб, передбачений законом суд дійшов негативних висновків. Зокрема, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовує позивач, та метою, яку прагне досягти шляхом вжиття цих заходів для позбавлення особи її власності.

Позбавлення власності без сплати суми її вартості становить непропорційне втручання, а відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою лише за виключних обставин (пункти 55-57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна - Тюмень» проти України від 22.11.2007).

Доводи позивача, що позбавлення власності відповідача має на меті захист житлових прав громадян, що фактично проживають у гуртожитку по вул АДРЕСА_4 в м АДРЕСА_5 Бердянськ, не можуть бути прийняті судом, оскільки позивач ініціює позбавлення відповідача власності на всю будівлю, в той час як фактично для цілей гуртожитку використовуються лише четвертий та п`ятий поверхи будівлі.

За таких обставин суд не може визнати вимоги позивача доведеними та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим суд відмовляє у позові повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 238, 240, 241, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м.Бердянськ, пл.Єдності, 2) до відповідача Приватного акціонерного товариства Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання (7112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. М.Горького, буд.7) про передачу на безкомпенсаційній основі без згоди власника ПрАТ «Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання» у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська 17/18 частини гуртожитку за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького,7 відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення оформлено і підписано 27 грудня 2019.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій