ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.19 Справа № 917/1990/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/1990/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима Метал Сервіс" вул. Велика Діївська 40 кв. 264, м. Дніпро,49006

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, Полтавська область,36014

про стягнення 129 993,34 грн. заборгованості

Без виклику учасників справи

Встановив :

Обставини справи: 13.11.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Максима Метал Сервіс" до відповідача Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" про стягнення 129 993,34 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 14.11.2019 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1990/19 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені за місцем їх реєстрації про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи (поштові повідомлення про вручення даної ухвали наявні у матеріалах справи).

27.11.2019 р. відповідач надав суду відзив на позов № 12/16-008805 від 26.11.2019 р. (вх. № 13119), відповідно до якого просить суд припинити провадження у справі № 917/1990/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима Метал Сервіс» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» 129 993,34 грн., оскільки господарським судом не визнано третейську угоду між Позивачем та Відповідачем по справі такою, що не може бути виконаною, недійсною.

В обґрунтування вищезазначеного відповідач зазначив, що звернення до господарського суду суб`єкта господарювання при наявності третейської угоди є неправомірним та таким, що суперечить меті укладання третейської угоди, оскільки сторони уклали третейську угоду саме для того, щоб кожна з них мала гарантію того, що у разі виникнення спору, інша сторона звернеться саме до третейського суду. Отже, вирішення даного спору в господарському суді суперечить умовам Договору поставки № 06/07ММС від 10.07.2018 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, що тягне за собою невиконання умов цього Договору, які були погоджені та скріплені печатками Сторін.

Відповідно до приписів ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються:

1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем;

2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

10.12.2019 р. до Господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов заяву № 12/16-1009172 від 09.12.2019 р. (вх. № 13633), відповідно якої відповідач повідомляє суд, що на його запит щодо факту надходження та розгляду позовної заяви ГОВ «Максима Метал Сервіс» Постійно діючим третейським судом при Федерації роботодавців України отримана відповідь 04.11.2019 року, з якої вбачається, що при подачі позовної заяви Позивачем не було надано підтвердження оплати реєстраційного збору, а відтак, позовна заява не вважається поданою.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд додати копію відповіді від Постійно діючого третейського суду при Федерації роботодавців України від 30.10.2019 року до матеріалів справи № 917/1990/19 та врахувати при прийнятті рішення по суті.

Як вбачається з тексту відзиву на позов та вищезазначеної заяви відповідача, в порушення вимог ст. 165 ГПК України, останній не було надано доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, також не було наведено причин їх неподання. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що згідно даних, наданих відповідачем, відповідь Постійно діючого третейського суду при Федерації роботодавців України на його запит була надана 30.10.2019 р. і на момент складання відзиву на позов була наявна у відповідача. Також відповідач всупереч приписам ст. 80,165 ГПК України не направив копію листа позивачу.

Водночас за змістом частин третьої, восьмої, дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач повинен подати суду відповідні докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги відповідь Постійно діючого третейського суду при Федерації роботодавців України від 30.10.2019 р.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі на підставі п. 5 ч.1 ст. 80 ГПК України не узгоджується із чинною редакцією ГПК України та залишається судом без задоволення з огляду на наступне.

З 15.12.2017 р. діє нова редакція Господарського процесуального кодексу України, викладена у розділі І Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017. N 2147-VIII (далі - ГПК України).

Згідно з частиною п`ятою статтею 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Разом з цим, вимогами пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України передбачено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до статті 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Враховуючи наведене залишення позову без розгляду на підставі п.7 ст. 226 ГПК України можливе виключно за умови, що від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

Першою заявою відповідача по суті спору є відзив на позовну заяву.

В даному випадку відповідачем не було подано до подачі ним відзиву на позов жодного заперечення проти вирішення спору в господарському суді.

Такі заперечення відповідач навів уже безпосередньо у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, оскільки до подачі першої заяви по суті ( відзиву) від відповідача не надходили заперечення проти вирішення спору в господарському суді, то у суду відсутні підстави для залишення позову без розгляду на підставі п.7 ст. 226 ГПК України, а тому даний справі розглядається судом по суті.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Максима Метал Сервіс» (далі- постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод» (далі - покупець) укладено Договір поставки № 06/07ММС від 10.07.2018 року (далі - Договір, а.с. 10-17).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- на умовах в порядку та строки, визначені цим Договором, Постачальник зобов`язується протягом терміну дії Договору поставляти й передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати майно (далі - Товар), перелік і кількість якого визначаються Специфікаціями, які з моменту підписання Сторонами й проставляння печаток Сторін (при наявності), є невід`ємною частиною цього Договору. Специфікації повинні мати посилання на цей Договір (п. 1.1 Договору);

- загальна сума Договору визначається сумарною вартістю Товару, згідно підписаних Сторонами Специфікацій. Ціна Товару, що поставляється Покупцю є договірною і вказується для кожної позиції в Специфікаціях. Вартість Товару погоджена Сторонами в Специфікації включає вартість пакування, маркування та транспортування, згідно умов поставки передбачених Договором. Орієнтовна загальна сума Договору становить 999000 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч) грн. з ПДВ (п. 2.1 Договору);

- Оплата партії Товару, передбаченої конкретною Специфікацією, здійснюється в порядку на умовах та строки визначені такою Специфікацією. Оплата партії Товару здійснюється на підставі оригіналу рахунку-фактури, оформленого у відповідності з п. 3.3. даного Договору. Зобов`язання Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними з моменту списання коштів з поточного рахунку Покупця (п.2.2-2.4 Договору);

- в разі несвоєчасної оплати поставленого Товару, Постачальник має право вимагати, а Покупець за вимогою Постачальника сплачує останньому пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в момент прострочення, за кожний день прострочення оплати (п.6.3 Договору);

- якщо відповідний спір неможливо врегулювати шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно підвідомчості й підсудності такого спору відповідно до чинного законодавства України. (п.7.2 Договору);

- всі спори, розбіжності або претензії, які виникають між сторонами із цього договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосуються його укладання, виконання, порушення (невиконання та/або неналежного виконання), припинення, дійсності/недійсності, розірвання, повернення сплачених коштів тощо, підлягає передачі та остаточному вирішенню Постійно діючим Третейським судом при Федерації роботодавців України, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Сторони вносячи це третейське застереження до даного Договору, домовилися та підтверджують, що воно є його невід`ємною частиною та являється третейською угодою в розумінні ст.ст.12, 13 Закону України «Про третейські суди». (п.7.3 Договору);

- цей Договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін, а також проставляння печаток Сторонами (за наявності). Сторони дійшли згоди, що строк дії цього Договору встановлюється від дати набрання Договором чинності та до « 31» грудня 2019 p., у частині гарантійних зобов`язань - до закінчення Гарантійного строку, у частині сплати штрафних санкцій або відшкодування збитків - до моменту оплати. У випадку не виконання (неналежного виконання) Сторонами (Стороною) своїх зобов`язань за цим Договором, термін дії Договору продовжується до повного виконання Сторонами всіх прийнятих на себе зобов`язань (пункт 9.1- 9.3 Договору).

На виконання умов Договору за видатковою накладною №МС000000948 від 24.04.2019 року позивачем відповідачу було здійснено поставку товару на загальну суму 158 362,42 гривень (копія видаткової накладної, довіреності на отримання представником відповідача товароматеріальних цінностей наявні у матеріалах справи, а.с. 19-20). Оплата за поставлений товар здійснена частково в розмірі 50 000,00 гривень. Дана обставина не спростовується відповідачем, про що останній зазначає у відзиві на позов.

Відповідно до п. 2.2 Договору - оплата здійснює в строки зазначені у специфікації. Згідно специфікації № 6 до Договору, сторони визначили строк оплати металопрокату протягом 14 календарних днів з дати поставки металопрокату.

З метою досудового врегулювання спору щодо сплати пені за несвоєчасну оплату Товару, позивач направляв на адресу відповідача претензії №08 від 04.06.2019 р. та № 26/06-2019 від 26.06.2019, але відповіді покупець не наддав, заборгованість не сплатив.

Як вже зазначалось судом вище, відповідно до п. 7.3 укладеного між сторонами Договору поставки №06/07ММС від 140.07.2018 р. визначено, що всі спори, розбіжності або претензії, які виникають між сторонами із цього договору або у зв`язку з ним, в тому числі, але не обмежуючись: що стосуються його укладання, виконання, порушення (невиконання та/або неналежного виконання), припинення, дійсності/недійсності, розірвання, повернення сплачених коштів тощо, підлягає передачі та остаточному вирішенню Постійно діючим Третейським судом при Федерації роботодавців України, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору. Сторони вносячи це третейське застереження до даного Договору, домовилися та підтверджують, що воно є його невід`ємною частиною та являється третейською угодою в розумінні ст.ст.12, 13 Закону України «Про третейські суди».

В дотримання умов Договору позивач звертався за вирішенням спору до Постійно діючого Третейського суду при Федерації роботодавців України з відповідною позовною заявою від 17.07.2019 р. №17/07-2019 р. (копія наявна у матеріалах справи).

За даними позивача будь-яких документів (повідомлення, ухвали тощо) від суду не надходило, телефони не відповідали, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з листом від 29.08.2019 р. №23/08-2019, в якому позивач просив призначити вищезазначену позовну заяву до розгляду та розглянути по-суті про що направити на адресу відповідні документи (ухвали, рішення). Зазначений лист також залишився без відповіді.

Вважаючи свої права порушеними та з огляду на те, що Угода про передачу даного спору на вирішення Постійно діючого Третейського суду при Федерації роботодавців України не може бути виконана, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 129 993,34 грн., з яких : основна заборгованість у розмірі 108 362,41 грн., пеня у розмірі 19 894,15 грн. за період з 09.05.2019 р. по 09.11.2019 р. та 3% річних за період з 09.05.2019 р. по 09.11.2019 р. у розмірі 1 736,77 грн..

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України оплатив отриманий товар не у повному обсязі та з порушенням строків, заборгованість останнього складає 108 362,42 грн.. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 108 362,42 грн. основного боргу за отриманий товар підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.3 Договору визначено, що в разі несвоєчасної оплати поставленого Товару, Постачальник має право вимагати, а Покупець за вимогою Постачальника сплачує останньому пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в момент прострочення, за кожний день прострочення оплати.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пеня у розмірі 19 894,15 грн. за період з 09.05.2019 р. по 09.11.2019 р., суд встановлено, що позивачем при нарахуванні пені не враховано приписи п. 6 ст. 232 ГК України. За перерахунком суду здійсненим за допомогою калькулятору підрахунку пені Ліга:Закон стягненню підлягає пеня в сумі 18 596,77 грн.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 09.05.2019 р. по 09.11.2019 р. у розмірі 1 736,77 грн., суд визнає його правильним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 108 362,41 грн., пені у розмірі 18 596,77 грн. та 3% річних у розмірі 1 736,77 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню судом.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» (36029, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Зіньківська, будинок 6, ідентифікаційний код 00110792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Максима Метал Сервіс» ( 49006, м. Дніпро вул. Велика Діївська, 40 кв. 264, ідентифікаційний код 41312400 ) основний борг в розмірі 108 362,42 грн., пеню в розмірі 18 596,77 грн., 3 % річних в розмірі 1736,77 грн. та 1 949,90 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 23.12.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Тимощенко