ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року Справа № 904/3538/19

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

при секретарі судового засідання Пінчук Є.С.,

розглянувши апеляційні скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 р. у справі №904/3538/19 (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 07.10.2019)

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

про стягнення 18 031578 грн.83коп.

ВСТАНОВИВ:

-рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 у справі №904/3538/19 позов акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» (далі АТ «НАК «Нафтогаз України») задоволено частково, з комунального підприємства (далі КП) «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на користь позивача стягнуто основний борг в сумі 11851268грн.20коп., пеню в сумі 1247792грн.20коп., три проценти річних в сумі 500675грн.44коп., інфляційні втрати в сумі 1836946грн.35коп., в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором постачання природного газу №4819/1617-ТЄ-4 від 19.10.2016, чим порушив умови госпо-дарського зобов`язання, зокрема вимоги п.6.1 договору, а також з того, що позивачем необг-рунтовано збільшено розмір інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних;

- не погодившись з прийнятим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних про стягнення пені в сумі 543527грн.333коп., трьох процентів річних в сумі 412724грн.63коп. та інфляційних втрат в сумі 1638644грн.68коп. і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про прийняття рішення господарським судом з порушенням принципів Господарського процесуального кодексу України щодо обгрунтованості та закон-ності, наведення судом лише декларативної форми висновку без надання належної правової оцінки спірним правовідносинам, фактичним обставинам справи є порушенням права сторін на справедливе і обгрунтоване рішення; припускаючи погодження суду з доводами відпо-відача, викладеними у відзиві на позовну заяву скаржником наведені наступні заперечення: застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованності теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центра-лізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним, оскільки за спірним договором постачання природного газу станом на 30.11.2016 непогашена заборгованність існувала і нарахування, здійснені компанією, починаючи з 26.11.2016 за газ, отриманий у жовтні 2016 року є правомірними; заявлені до стягнення нарахування, починаючи саме з моменту початку прострочення з оплати за отриманий природний газ, а не з моменту укладення між сторонами договору про переведення боргу є правомірними та законними з урахуванням умов п.3.1 цього договору; посилання відповідача на укладення ряду спільних протокольних рішень як на підставу зміни порядку та строку розрахунків суперечать умовам договору постачання природного газу, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань, матеріалами справи підтверджується факт порушення з боку відповідача умов договору в частині своєчасного розрахунку за газ, судом не враховані положення ст.629 Цивільного кодексу України, умовами спільних протокольних рішень не встановлені строки проведення коштів в рахунок погашення заборгованності з субвенцій, в п.6.1 договору постачання природного газу сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором; при розрахунку інфляційних втрат має застосовуватися сукупний індекс інфляції, що відповідає методиці, викладеній у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 і нарахування інфляційних втрат на борг з врахуванням інфляційних втрат за попередній місяць є правомірним;

- апеляційна скарга на рішення господарського суду подана також і КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради;

- у скарзі відповідача містяться вимоги про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення пені в сумі 1247729грн.20коп. та прийняття в цій частині нового рішення щодо зменшення розміру пені на 90 процентів;

- при цьому відповідач посилається на те, що рішення господарського суду прийнято при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм чинного законодавства, у мотивувальній рішення судом не зазначено того, що відповідач просив зменшити пеню на 90 процентів, суд не навів мотивів незгоди з відповідним клопотанням, на те, що для виконання усіх зобов`язань перед позивачем суд має врахувати тяжкий фінансовий стан відповідача, проведення ним дій, спрямованих на зменшення розміру заборгованності споживачів за теплову енергію, природний газ, який постачається за договором використовується виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг опалення населенню, КП «Теплоенерго» було включено з 08.09.2017 до Реєстру тепло-постачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованності, передбаченої Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованності теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопос-тачання і водовідведення за спожиті енергоносії», на основі цього Закону відповідачем було укладено шість договорів з позивачем про реструктуризацію заборгованності за спожитий природний газ, відповідач належним чином виконує умови укладених договорів, має тенденцію до зростання збитковості підприємства, підприємство має значний розмір дебі-торської заборгованності, що є наслідком систематичних неплатежів з боку споживачів м.Дніпра за надані послуги теплопостачання;

- позивач та відповідач проти апеляційних скарги один одного заперечують.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2016 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальником) та КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпропетровської мі-ської ради (споживачем) укладено договір постачання природного газу №4819/1617-ТЄ-4, на підставі якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач оплатити його на умовах договору.

Згідно з п.1.2 договору природний газ, що постачається за договором, викорис-товується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п.3.4 договору приймання - передача природного газу, переданого поста-чальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі.

В п.6.1 договору сторонами узгоджено, що остаточний розрахунок за фактично пере-даний природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П.8.2 договору передбачена відповідальність споживача за прострочення споживачем оплати згідно з п.6.1 договору у вигляді оплати пені в розмірі 21 процента річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розрахована від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Виходячи з умов договору, позивач, протягом жовтня 2016 березня 2017 років поставив КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» природний газ на загальну суму 38351167грн.35коп., що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, підписаних представниками сторін договору.

Зобов`язання по оплаті вартості отриманого природного газу виконані КП «Дніпро-петровські міські теплові мережі» частково.

22.12.2017 НАК «Нафтогаз України» (кредитором), КП «»Дніпровські міські теплові мережі» (первісним боржником) та КП «Теплоенерго» (новим боржником) укладено договір про переведення боргу №3375/1718, згідно з яким за згодою кредитора первісний боржник переводить до нового кредитора свій борг, який виник у нього за договором постачання природного газу №4819/1617-ТЄ-4, а новий боржник приймає борг первісного кредитора та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

В п.2.1 договору сторонами встановлено, що сума боргу, яка переводиться до нового боржника станом на момент укладення договору дорівнює 13098103грн.87коп..

Відповідно до п.3.1 за цим договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, яка встановлена в п.2.1 договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналеж-ним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №4819/1617-ТЄ-4.

Згідно з п.3.2 договору новий боржник зобов`язався перерахувати грошові кошти в сумі, зазначеній в п.2.1 договору в порядку та на умовах, визначених договором постачання природного газу №4819/1617-ТЄ-4 від 19.10.2016.

В п.4.1 договору сторонами узгоджено, що новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених договором постачання природного газу.

Додатковою угодою №1 від 22.12.2017 до договору переведення боргу п.2.1 останнього викладено в новій редакції, згідно з якою сума боргу, яка переводиться на нового боржника дорівнює 11851268грн.20коп..

Посилаючись на те, що відповідачем не виконані умови договору щодо оплати постав-леного природного газу позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 11851268грн.20коп., пені в сумі 1791319грн.53коп., трьох процентів річних в сумі 913400грн.07коп. та втрат від інфляції в сумі 3475591грн.03коп..

При цьому сума основного боргу визначена позивачем по оплаті вартості природного газу, поставленого в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року.

Пред`явлена до стягнення сума пені обчислена позивачем по заборгован- ності з оплати вартості газу, поставленого в жовтні 2016 року за період з 26.11. по 30.11.2016 в сумі 929грн.59коп, в листопаді 2016 року за період з 27.12.2016 по 08.02.2017 в сумі 36903грн.60копю, в грудні 2016 року за період з 26.01 по 30.07.2017 в сумі 341285грн.36коп., в січні 2017 року за період з 28.02. по 27.08.2017 в сумі 536937грн.88коп., в лютому 2017 року за період з 28.03 по 27.09.2017 в сумі 570668грн.01коп., в березні 2017 року за період з 26.04. по 25.10.2017 в сумі 304595грн.09коп..

Три проценти річних у вказаній вище сумі нараховані позивачем за загальний період з 26.11.2016 по 23.05.2019, втрати від інфляції за загальний період з січня 2017 року по квітень 2019 року.

Матеріали справи свідчать також і про те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаментом фінансів Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Департаментом економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, фінансовим управлінням Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, фінансовим управлінням Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, фінансовим управлінням Центральної районної у місті Дніпрі ради, фінансовим управлінням Новока-дацької районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Новокадацької районної у місті Дніпрі ради, Управлінням соціального захисту населення Дніпропетровської райдержадміністрації та інших організацій за участю КП «Дніпровські міські теплові мережі» та НАК «Нафтогаз України» у 2016, 2017 роках були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету:

- спільне протокольне рішення від 18.11.2016 №2890 на суму 657132грн.44коп.;

- спільне протокольне рішення від 19.12.2016 №3309 на суму 23536грн.46коп.;

- спільне протокольне рішення від 18.01.2017 №263 на суму 4112148грн.14коп.;

- спільне протокольне рішення від 15.02.2017 №954 на суму 2599179грн.88коп.;

- спільне протокольне рішення від 10.03.2017 №1478 на суму 2415328грн.02коп.;

- спільне протокольне рішення від 17.08.2017 №3336 на суму 200000грн.;

- спільне протокольне рішення від 19.06.2017 №2942 на суму 493000грн.;

- спільне протокольне рішення від 19.07.2017 №3074 на суму 553835грн.67коп..

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд послався, як зазначено вище, на необгрунтоване завищення позивачем пред`явлених до стягнення сум пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції.

Між тим, в чому саме полягає таке необгрунтоване завищення в оскаржуваному рішенні не наведено.

У цьому зв`язку колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегу-лювання заборгованності теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центра-лізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Ч.3 ст.7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Одночасно слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Як вбачається зі змісту Порядку держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно - енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно - енергетичного комп-лексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно - правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 № 20.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вище-зазначених фактичних обставин справи, а саме: неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором переведення боргу №3375/1718 від 22.12.2017 в частині оплати боргу за поставлений за договором №4819/1617-ТЄ-4 від 19.10.2016 природний газ та ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростовували таке невиконання позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 11851268грн.20коп., трьох процентів річних в сумі 850613грн.11коп. та втрат від інфляції в сумі 3258808грн.58коп..

В задоволенні решти позову в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та втрат від інфляції слід відмовити, оскільки підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків, у зв`язку з чим правові підстави для нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат відсутні. З моменту підписання даних обов`язкових спільних протокольних рішень сторони фактично внесли відповідні зміни в порядок і строк проведення розрахунків, який передбачено спірним договором. Така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованності, яка була предметом укладених спільних протокольних рішень.

При розгляді позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1791319грн.53коп. колегією суддів встановлено, що станом на 30.11.2016, тобто дати набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованності теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» заборгованість по оплаті вартості природного газу, поставленого у жовтні 2016 року складала 56841грн.42коп., при цьому загальна вартість цієї поставки дорівнювала 3753053грн.64коп..

З урахуванням положень ч.3 ст.7 названого Закону сума пені має нараховуватися лише на суму боргу, яка залишилася несплаченою станом на 30.11.2016.

У даному випадку, сума пені, яка обчислена у відповідному порядку дорівнює 1758921грн.36коп..

Зазначені вище суми трьох процентів річних, втрат від інфляції визначені колегією судів також без врахування сплачених сум по оплаті вартості газу, поставленого в жовтні 2016 року.

В процесі розгляду справи господарським судом відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90 процентів.

При зверненні з клопотанням відповідач зазначав про складне фінансово-економічне становище КП «Теплоенерго», основною причиною якого є значна заборгованість споживачів та їх неплатоспроможність, про те, що відповідно до звітів про фінансовий результат підприємства за 2017 - 2018 роки та за перше півріччя 2019 року прибуток відсутній, між тим збиток складає: у 2017 році ? 145154тис. грн., у 2018 році ? 209344тис. грн., невчасне виконання договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від КП "Теплоенерго" причин та обставин, більша частина прострочених відповідачем платежів становить 1-3 дні, тому, як наслідок, таке прострочення не могло призвести до значного порушення прав позивача та завдати йому значних збитків, про те, що крім зобов`язань за договором про переведення боргу №3375/1718 від 22.12.2017 КП "Теплоенерго" на сьогоднішній день сумлінно виконує й інші зобов`язання на користь сторони АТ "НАК "Нафтогаз України", про те, що КП «Теплоенерго» є монопольним комунальним підприємством, пріоритетним видом діяльності якого є задоволення потреб споживачів м.Дніпра у наданні послуг теплопостачання, у зв`язку з чим діяльність підприємства є важливою та значущою не лише для економіки даного регіону, але й для економічної ситуації в цілому, а також про те, що збільшення грошових зобов`язань підприємства за рахунок стягнення пені у даній справі в повному розмірі у період опалювального сезону 2019-2020 років може призвести до його зриву, що негативно позначиться на якості послуг, які надаються та спрямовуються виключно на соціально-побутову інфраструктуру населеного пункту.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки і господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідпо-відності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості змен-шення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18).

Отже, зважаючи на факт невиконання відповідачем основного зобов`язання щодо сплати вартості отриманого природного газу, скрутний фінансовий стан останнього, специфіку його господарської діяльності, а також необхідність врахування інтересів позивача суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50 процентів забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

З огляду на викладене, встановлені колегією суддів обставини в сукупності свідчать про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50 процентів до 879460грн.68коп.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд не з`ясував обставин, на які сторони посилалися як на підстави своїх вимог та заперечень, не надав належної оцінки аргументам останніх, не навів мотиви відхилення доказів, ними представлених та правове обгрунтування часткової відмови в позові.

Поза увагою господарського суду залишено також і клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

У цьому зв`язку рішення господарського суду слід скасувати внаслідок прийняття його з порушенням норм процесуального права.

Доводи позивача колегією суддів не прийняті до уваги тому, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованності теплопостачальних та тепло-генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не вказує на обов`язок повного погашення заборгованності за використаний природний газ до 30.11.2016, а містить лише вказівку на «погашену до набрання чинності цим Законом заборгованість».

Посилання відповідача на застосування строків укладення договору переведення боргу та виникнення у нього відповідальності по сумі переведеного боргу, починаючи з 26.12.2017 колегією суддів визнані безпідставними, оскільки п.3.1 вказаного договору достатньо чітко визначено, що до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника по сплаті боргу, а також штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та відсотків річних, пов`язаних з неналежним виконанням первісним боржником зобов`язань за договором постачання природ-ного газу №4819/1617-ТЄ-4 від 19.10.2016.

Умов щодо сплати новим боржником перелічених нарахувань виключно з 26.12.2017 договір переведення боргу не містить.

На момент укладення вказаного договору обставини щодо неналежного виконання первісним боржником зобов`язань за договором постачання природного газу вже існували.

Інші доводи скаржників спростовуються вищенаведеним і не впливають на юридичну оцінку обставин справи.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 277, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 у справі №904/3538/19 скасувати частково;

- прийняти нове рішення;

- позов задовольнити частково;

- стягнути з комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11851268грн.20коп. основного боргу, 879460грн.68коп. пені, 850613грн.11коп. трьох процентів річних, 3258808грн.58коп. втрат від інфляції та 265794грн.17коп. судового збору, видати наказ;

- в решті в позові відмовити;

- стягнути з комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 58385грн.17коп. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 28.12.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна