ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2019 р. Справа № 914/644/19

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вих.№14/4-178-19 від 21 жовтня 2019 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року (підписане 07.10.2019 року), суддя Стороженко О.Ф.

у справі №914/644/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Новий Калинів, Львівська область

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 21 666,28 грн.

в с т а н о в и в :

01 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства про стягнення 21 666,28 грн., з яких: 12 856,18 грн. - пеня, 1 955,10 грн. - 3% річних та 6 855 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у справі №914/644/19 зменшено пеню на 3 856,85 грн., позов (з урахуванням зменшення розміру штрафної санкції) задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 8 999,33 грн. - пені, 1 955,10 грн. - 3% річних та 6 855 грн. - інфляційні втрати.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем, виходячи з норм статей 173-175, 193 ГК України та статей 509, 526, 530, 610, 612, 629, 655 ЦК України, допущено порушення грошового зобов`язання (зі своєчасної оплати вартості отриманого природного газу), передбаченого договором №2232/15-БО-21 від 17 грудня 2014 року, відтак, вимоги позивача про стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат повністю обґрунтовані та відповідають нормам статей 216-218, 230, 231 (ч.6), 232 (ч.6) ГК України, статей 546-551, 611, 625 ЦК України, а також умовам Договору. Поряд з цим, враховуючи факт виконання відповідачем основного грошового зобов`язання та допущення прострочення оплат у зв`язку з недостатністю у Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства, яке є комунальним підприємством, вільних обігових коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування судом норм ст.233 (ч.2) ГК України і ст.551 (ч.3) ЦК України та, відповідно зменшення суми пені (штрафної санкції) на 30%, що складає 3 856,85 грн. Одночасно суд відхилив посилання відповідача на спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2332 від 17.11.2015 року та №1243 від 18.04.2016 року, оскільки останні стосуються оплат за іншим договором, який не є підставою позову у даній справі.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у справі №914/644/19 в частині зменшення пені (відмови у стягненні 3 856,85 грн.) та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. Зокрема, зазначає, що право на зменшення неустойки виникає у господарського суду виключно за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також суд повинен встановити чи є даний випадок винятковим. Вважає, що при зменшенні розміру пені суд виходив з урахуванням інтересів лише відповідача та не врахував інтереси позивача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 листопада 2019 року справу №914/644/19 розподілено колегії суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бойко С.М. та Матущак О.І.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/644/19; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від сторін до суду не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу (б/н та б/д) відповідач просить рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у справі №914/644/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Одночасно повідомив, що повністю виконав оскаржуване рішення суду першої інстанції, на підтвердження чого до відзиву долучив платіжне доручення №4263 від 21 жовтня 2019 року на суму 19 730,43 грн.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2014 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (в тексті договору - продавець) та Новокалинівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (в тексті договору - покупець) укладено договір №2232/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (в тексті договору - споживачам покупця).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 550 тис. куб. м.

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна за 1 000 куб. м. газу становить 7 661,64 грн. з урахуванням ПДВ та збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (п.5.2 Договору).

Згідно з п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 Договору у разі невиконання покупцем п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У розділі 11 Договору сторони погодили, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До договору №2232/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 17 грудня 2014 року сторонами укладено наступні додаткові угоди: №1 від 10 лютого 2015 року, №2 від 10 березня 2015 року, №3 від 15 квітня 2015 року, №4 від 15 травня 2015 року, №5 від 10 червня 2015 року, №6 від 20 липня 2015 року, №7 від 30 липня 2015 року, №8 від 15 жовтня 2015 року, №9 від 22 жовтня 2015 року, №10 від 02 листопада 2015 року, №11 від 25 листопада 2015 року та №12 від 15 грудня 2015 року, якими, зокрема вносились зміни до договору в частині ціни природного газу.

На виконання умов договору №2232/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 17 грудня 2014 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 888 026,25 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31 січня 2015 року на суму 151 800,08 грн.;

- від 28 лютого 2015 року на суму 127 428,72 грн.;

- від 31 березня 2015 року на суму 159 804,32 грн.;

- від 30 квітня 2015 року на суму 38 900,70 грн.;

- від 31 жовтня 2015 року на суму 93 087,31 грн.;

- від 30 листопада 2015 року на суму 148 441,51 грн.;

- від 31 грудня 2015 року на суму 168 563,61 грн.;

Копії вказаних актів знаходяться у матеріалах справи, підписані повноважними представниками обох сторін, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб - сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений природний газ, проте, такі розрахунки проведено з порушенням строків оплати, встановлених у договорі, що підтверджується інформацією з виписок з рахунку позивача та платіжними дорученнями. Також судом встановлено, що відповідач здійснював розрахунки частково своїми власними коштами та частково коштами Державного бюджету України, у відповідності до постанов КМУ.

У зв`язку з порушенням строків оплати природного газу, встановлених у договорі, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства 21 666,28 грн., з яких: 12 856,18 грн. - пеня, 1 955,10 грн. - 3% річних та 6 855 грн. - інфляційні втрати.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору №2232/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 17 грудня 2014 року передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 Договору).

Колегією суддів встановлено, що відповідач повністю розрахувався за наданий позивачем природній газ, проте, оплата здійснювалась відповідачем з порушенням строків, передбачених договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.6 ст.231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У пункті 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем п.6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів встановила, що такі є правильними, позивачем враховано, що відповідач здійснив оплату за природний газ частково своїми власними коштами, а частково за рахунок субвенцій, що надійшли із Державного бюджету України відповідно до постанов КМУ, та на вказану суму боргу не здійснював нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, що узгоджується з положеннями Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Разом з тим, рішенням суду першої інстанції зменшено розмір заявленої до стягнення пені на 30% (а саме: з 12 856,18 грн. до 8 999,33 грн.).

З наведеним позивач не погодився та оскаржив рішення місцевого господарського суду в цій частині.

З приводу вказаного, колегія суддів зазначає наступне:

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач - Новокалинівське виробниче управління житлово-комунального господарства є комунальним підприємством, видом діяльності якого, серед іншого, є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код 35.30).

Поряд з тим, з умов договору №2232/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 17 грудня 2014 року вбачається, що відповідач купував природній газ у позивача виключно з метою виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 Договору).

Слід зазначити, що основну заборгованість відповідач сплатив добровільно (частково власними коштами, частково шляхом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків), а предметом позову у цій справі є стягнення виключно пені, 3% річних та інфляційних втрат, при цьому, періоди прострочення відповідачем оплат, здійснених власними коштами є незначними.

Крім цього, судом враховано, що позивач не надав суду доказів понесення ним збитків та їх суми, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, зважаючи, що таке прострочення було незначним.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника щодо неврахування судом першої інстанції інтересів останнього, оскільки рішенням місцевого господарського суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати у повному обсязі, що на думку суду, забезпечує захист майнових прав та інтересів Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи наведені вище обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на ступінь виконання зобов`язань боржником та незначний період прострочення виконання, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно зменшив пеню на 30%.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про зменшення розміру пені. Судом апеляційної інстанції не вбачається наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 26 вересня 2019 року у справі №914/644/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №914/644/19 повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.