ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2019 року м. Дніпро Справа № 904/3697/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства

"Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 р.

( суддя Манько Г.В., м. Дніпро, повний текст підписано 04.10.2019 р. )

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ"

до Акціонерне товариство "Українська залізниця"

в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 5 419 грн. 25 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" суми збитків 5 419 грн. 25 коп. та судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 р. в позові відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Одночасно в прохальній частині апеляційної скарги Скаржник просив суд розглянути апеляційну скаргу з повідомленням ( викликом ) учасників справи.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що при розгляді справи № 904/3697/19 суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, внаслідок чого зробив помилкові висновки, які не відповідають фактичним обставинам, та прийняв незаконне рішення, що є підставою для його скасування.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про те, що надані матеріали не доводять наявність спірних упорів при відправленні вантажу. Такі доводи, за твердженням Скаржника не відповідають дійсним обставинам та спростовуються наступним. В залізничній накладній № 45052842 відправник у графі 20 зазначив найменування вантажу у повній відповідності з ЄТСНВ «Обладнання знімне ( турнікети, стойки, касети, призми, хлібні щити, стяжки, стропи, тощо ), що відповідає коду вантажу № 693176 ( графа 23 ). Таким чином, відомості, зазначені в графі 20 залізничної накладної № 45052842, є достатнім доказом відправлення піддонів з упорами. Як підтверджується кресленням ПК 02031.079.0Г, упори є складовою частиною піддонів. Тобто, у накладній зазначена маса піддонів з упорами. Отже, факт наявності упорів у складі піддонів підтверджується технічною документацією та додатком 3 до СМГС.

Водночас, на думку Скаржника, факт наявності упорів як складової піддонів підтверджується календарним штемпелем залізниці на залізничних накладних і прийняттям їх до перевезення без зауважень, а факт несхоронності вантажу у належному вигляді підтверджується належним доказом - комерційним актом, складеним представниками залізниці.

При цьому Скаржник зазначає, що у спірному випадку, як спосіб визначення маси вантажу на станції відправлення згідно з даними в залізничній накладній визначено «по стандарту», тобто є стандартна маса одного місця ( одного піддону ), про що зазначено в накладній ( графа 26 залізничної накладної ), яка помножується на кількість місць і разом становить загальну масу вантажу у вагоні. Таким самим способом визначається маса вантажу на станції призначення, тобто, немає потреби у зважуванні вантажу. Крім того, як вказує сам Відповідач у відзиві на позовну заяву, зважування під час складання комерційних актів не проводилося. З огляду на вказані обставини, безпідставними є висновки суду щодо не зазначення маси вантажу.

Скаржник наголошує на тому, що піддони з упорами є власністю комбінату ПАТ «Запоріжсталь», який є їх виробником. На підтвердження вартості упору до піддону № 6546 ПАТ «Запоріжсталь» надана довідка № 605. Враховуючи судову практику при розгляді аналогічних спорів відповідні довідки завжди визнавались достатнім, достовірним та обгрунтованим доказом вартості упору, нестача якого засвідчена комерційним актом.

Скаржник зазначає, що згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, засвідчуються комерційним актом. У даній справі умови вказаної норми виконані, оскільки обставини засвідчені комерційним актом № 460005/668 від 03.05.2019 р. Отже, даний факт не потребує додаткового доказування чи додаткового підтвердження.

Проте, залізниця ( перевізник ) навіть не намагається довести відсутність своєї вини, натомість, намагається оскаржити факти втрати та нестачі, які вже встановлені та підтверджені документами, складеними представниками самої залізниці.

Крім того, Скаржник вважає, що судове рішення прийняте на підставі альтернативних припущень.Так, в оскаржуваному рішенні суд зробив висновок, що відсутність упору у вагоні № 62116512 згідно з відомостями в проїзному документі та комерційному акті, сталось з вини ТОВ «Юністіль», оскільки останнім або неповно внесені дані до перевізних документів або вантаж був відправлений з нестачею одного упору.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2019 р. відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" про розгляд справи № 904/3697/19 з повідомленням (викликом) учасників справи, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 р. у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у травні 2019 р. на адресу ПАТ Запоріжсталь були відвантажені піддони металеві з упорами ( з`ємне устаткування ): № № 6546, 6852, 6832, 6900, 6894, 6532 у вагоні: № 62116512 ( залізнична накладна № 45052842 ).

На станції призначення ( ст. Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці ) була проведена видача вантажу, що прибув по залізничній накладній № 45052842, результати якої зафіксовані відповідним комерційним актом № 460005/668 від 03.05.2019 р..

Під час видачі вантажу була виявлена нестача упорів до піддонів.

Позивач зазначає, що комерційним актом № 460005/668 від 03.05.2019 р. ( розділ Д ) встановлено: «Фактично завантажені 6 піддонів: № № 6852, 6832, 6900, 6894, 6532, 6546 з них 5 піддонів з упорами, 1 піддон - без упора. …..При вивантаженні виявилось піддони № № 6852, 6832, 6900, 6894, 6532 з упорами, піддон № 6546 - без упора…. В 1-му штабелі верхнього яруса на піддоні № 6546 є сліди пошкодження в місці з`єднання троса з упором….упор на піддоні відсутній».

Піддони з упорами є власністю комбінату ПАТ «Запоріжсталь», який є їх виробником. На підтвердження вартості упору до піддону № 6546 ПАТ «Запоріжсталь» надана довідка № 605.

Відповідно до довідки № 605 до комерційного акту про вартість вантажу, сума збитків від недостачі упорів до металевих піддонів у вагоні № 62116512, за розрахунками Позивача, становить 5 419,25 грн.

В основу оскаржуваного рішення про відмову в задоволені позову покладено висновок місцевого господарського суду про те, що Позивачем не доведено прийняття Відповідачем до перевезення піддонів з упорами в кількості 6 штук, факт завдання шкоди не підтверджується даними залізничної накладної, згідно комерційного акту різницю в масі вантажу не виявлено. Крім того, відсутність упору у вагоні № 62116512 згідно з відомостями в проїзному документі та комерційному акті, сталось з вини ТОВ «Юністіль», оскільки останнім або неповно внесені дані до перевізних документів або вантаж був відправлений з нестачею одного упору.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не погоджується з висновками суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. ( далі Статут ) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 ( Додаток 3 ), найменування вантажу заноситься у графу 20 залізничної накладної у відповідності до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів ( ЄТСНВ ). Вантажі, найменування яких відсутні у списку, зазначаються під тією назвою, під якою вони зазначені в стандартах або технічних умовах на продукцію.

Найменування та кількість відправленого у вагоні № 62116512 вантажу зазначені у графі 20 залізничної накладної № 45052842 у відповідності з Алфавітним списком вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів.

В Алфавітному списку ЄТСНВ відсутнє таке найменування вантажу як «піддони з упорами». Натомість, в ЄТСНВ під кодом 693176 міститься найменування вантажу «Обладнання знімне ( турнікети, стойки, касети, призми, хлібні щити, стяжки, стропи, тощо )».

Відповідно до роз`яснень Головного комерційного управління Укрзалізниці, на яке посилається в апеляційній скарзі Позивач - металеві піддони, які є багаторазовими засобами кріплення вантажу, перевозяться під кодом ЄТСНВ 693176 «Обладнання знімне ( піддони металеві )». Відмінних ознак, передбачених Правилами оформлення перевізних документів, цей вантаж не має. Тому, зазначати в перевізних документах після найменування вантажу структуру піддонів ( з упорами чи без упорів ) немає потреби через те, що ця структура передбачається у главі 3 Додатку 3 до СМГС, а також кресленні ПК 02031.079.0Г.

У гл. 3 додатка 3 до СМГС, відповідно до якого розміщується та кріпиться вантаж ( п. 2.4 Правил оформлення перевізних документів ) зазначено, що піддон розміром 6000x2800x420 мм є багаторазовим засобом кріплення та представляє собою зварну металеву конструкцію з жолобом по осі піддону з пересувним упором.

В залізничній накладній № 45052842 Відправник у графі 20 зазначив найменування вантажу у повній відповідності з ЄТСНВ «Обладнання знімне ( турнікети, стойки, касети, призми, хлібні щити, стяжки, стропи, тощо), що відповідає коду вантажу № 693176 ( графа 23).

Таким чином, відомості, зазначені в графі 20 залізничної накладної № 45052842, є достатнім доказом відправлення піддонів з упорами.

Як підтверджується кресленням ПК 02031.079.0Г, упори є складовою частиною піддонів. Тобто, у накладній зазначена маса піддонів з упорами.

Схема розміщення та кріплення піддонів, облаштованих одним чи двома пересувними упорами, при їхньому поверненні визначена у додатку 3 до СМГС: «...Піддони розміщують у напіввагоні двома штабелями по п`ять чи менше штук в штабелі. Допускається піднесення елементів піддону над верхнім обв`язочним брусом напіввагону не більше 120 мм. Пересувний упор, з`єднаний з піддоном металевим тросом, розміщують в осередку піддона. При відсутності металевого троса або його роз`єднання з піддоном або пересувним упором цей упор розміщують на піддоні, розташованому в одному з нижніх ярусів штабеля. Під час навантаження порожніх піддонів повинно забезпечуватися дотримання умов навантаження пересувних упорів на піддонах, в тому числі, комплектність упорів».

Отже, як слушно зауважив Скаржник факт наявності упорів у складі піддонів підтверджується технічною документацією та додатком 3 до СМГС.

П. 5 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом - виробником цистерни).

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України та п. 12 Правил видачі вантажів на станції призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу в разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачено Правилами. У зазначених випадках тарні й штучні вантажі видаються з перевіркою кількості й стану вантажу тільки в пошкоджених місцях.

П. 22 Правил видачі вантажів передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

У спірному випадку, як спосіб визначення маси вантажу на станції відправлення згідно з даними в залізничній накладній визначено «по стандарту», тобто є стандартна маса одного місця (одного піддону), про що зазначено в накладній (графа 26 залізничної накладної), яка помножується на кількість місць і разом становить загальну масу вантажу у вагоні. Таким самим способом визначається маса вантажу на станції призначення, тобто, немає потреби у зважуванні вантажу.

Крім того, як вказує сам Відповідач у відзиві на позовну заяву, зважування під час складання комерційних актів не проводилося. З огляду на вказані обставини, безпідставними є посилання суду першої інстанції щодо не зазначення маси вантажу.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній (графа 38) договір перевезення вважається укладеним.

Як зазначалося раніше, у травні 2019 р. на адресу ПАТ «Запоріжсталь» були відвантажені піддони металеві з упорами ( з`ємне устаткування ): №№ 6546, 6852, 6832, 6900, 6894, 6532 у вагоні: № 62116512 ( залізнична накладна № 45052842 ). Перевізник прийняв вантаж до перевезення без будь-яких зауважень ( підтверджується матеріалами справи і не заперечується Відповідачем ). Під час видачі вантажу була виявлена нестача упорів до піддонів, що підтверджується комерційним актом № 460005/668 від 03.05.2019 р. ( розділ Д ), яким встановлено, що фактично завантажені 6 піддонів: № № 6852, 6832, 6900, 6894, 6532, 6546 з них 5 піддонів з упорами, 1 піддон - без упора. ... При вивантаженні виявилось піддони № № 6852, 6832, 6900, 6894, 6532 з упорами, піддон № 6546 - без упора. ... В 1-му штабелі верхнього яруса на піддоні № 6546 є сліди пошкодження в місці з`єднання троса з упором ...упор на піддоні відсутній. Отже, комерційним актом підтверджено факт незбереження вантажу під час перевезення.

Відповідно до ч.3 п.9 Правил складання актів, затверджених Наказом Мінтрансу № 334 від 28.05.2002 р., у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Втім, комерційний акт № 460005/668 від 03.05.2019 р. не містить жодної вказівки про порушення вимог до розміщення пересувних упорів при їх відправці, що свідчить про їх розукомплектування після прийняття залізницею до перевезення.

Таким чином, факт наявності упорів як складової піддонів підтверджується календарним штемпелем залізниці на залізничних накладних і прийняттям їх до перевезення без зауважень, а факт несхоронності вантажу у належному вигляді підтверджується належним доказом - комерційним актом, складеним представниками залізниці.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до діючого транспортного законодавства порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Заявлені Позивачем збитки у розмірі 5 419,25 грн. складаються з вартості упору, нестача якого засвідчена комерційним актом.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України за подачу позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" задовольнити.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 р. у справі № 904/3697/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" ( м. Дніпро ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" ( м. Запоріжжя ) суми збитків 5 419 грн. 25 коп. та втрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 921 грн., про що видати наказ.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" ( м. Дніпро ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" ( м. Запоріжжя ) суму судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в розмірі 2 881,50 грн., про що видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Е.В. Орєшкіна