ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2019 р. Справа№ 910/13450/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Пономаренка Є.Ю.

секретар судового засідання Кубей В.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 15.10.2019

у справі №910/13450/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

Агрофірми «Агропромсервіс»

до 1. Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

2.Фізичної особи-підприємця Будьонного

Тимура Володимировича

про стягнення 3 661 913, 00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/13450/19 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс» про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Агропромсервіс» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове судове рішення про забезпечення позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи. За твердженнями апелянта, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач вчиняє дії з блокування доступу до експлуатованого за Договором майна, занепокоєння позивача тим, що відповідач чи Київська міська державна адміністрація можуть вчиняти дії з передачі в оренду або інший спосіб відчужувати паркомісця, не відповідає дійсності й свідчить, що ця фраза взята з якоїсь іншої справи, адже в поданій позивачем заяві про забезпечення позову йдеться про відповідача-2 (ФОП Будьонного Т.В.), який безпідставно отримав без відома позивача гроші в сумі 3 661 913,00 грн. Крім цього, за твердженнями апелянта, в оскаржуваній ухвалі місцевий суд безпідставно посилався на те, що в заяві позивача відсутнє достатнє обґрунтування та докази на підтвердження доцільності та необхідності термінового забезпечення позову, як і на те, що заявником не надано суду достатніх доказів того, що наразі відповідачем вживаються заходи з вчинення будь-яких дій щодо спірного майна (грошових коштів). З наданої апелянтом копії листа Національної поліції України Департаменту кіберполіції №5405/38/04-19 від 10.10.2019, на думку скаржника, вбачається, що під час проведення слідчих (розшукових) дій було встановлено, що з метою приховання факту злочину та шляхів незаконного отримання коштів ФОП Будьонний Т.В., використовуючи належний йому рахунок в АТ «Банк Кредит Дніпро», на який спочатку було не санкціоновано зараховані кошти в сумі 3 661 913,00 грн. з рахунку в АТ «Альфа-Банк» відразу переказав їх на другий рахунок у АТ «ОТП Банк». Також встановлено, що ФОП Будьонний Т.В. намагався шахрайським шляхом заволодіти отриманими коштами ТОВ Агрофірма «Агропромсервіс» прийшовши у відділення, розташоване в м. Дніпро, але йому було відмовлено в зв`язку із відсутністю документів на підтвердження легігимності проведених операцій з зарахування коштів на його рахунки. За твердженнями апелянта, приймаючи рішення про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки цим фактам, як і не прийняв до уваги того, що за зверненням позивача 10.09.2019 із заявою про злочин до Департаменту кіберполіції м. Києва його заява була приєднана до матеріалів кримінального провадження з попередньою правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 28, ч. 4 ст.190 КК України - злочин вчинений злочинною організацією, шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою тощо.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 24.12.2019 представники сторін не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на їх адреси відповідної ухвали про призначення розгляду справи, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, апеляційний суд вважав за доцільне справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Агропромсервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (відповідача-1) та Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича (відповідача-2) про стягнення з останнього 3 661 913,00 грн. на підставі 1212 ЦК України, оскільки відповідач-2 є неналежним утримувачем зазначеної суми коштів.

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича в межах суми стягнення в розмірі 3 661 913,00 грн на будь-яких виявлених рахунках у банківських установах, зокрема, на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ ОТП Банк, МФО 300528; № НОМЕР_2 в АТ Банк Кредит Дніпро, МФО 305749, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2019.

11.10.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач також просив накласти арешт на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича в межах суми стягнення у розмірі 3 661 913,00 грн на будь-яких виявлених рахунках у банківських установах, зокрема, на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ ОТП Банк, МФО 300528; № НОМЕР_2 в АТ Банк Кредит Дніпро, МФО 305749, мотивуючи свою заяву тим, що 10.09.2019 з його поточного рахунку, відкритого в АТ «Альфа-Банк», на рахунок Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 3 661 913,00 грн з різними підставами платежу (за комплектуючі та витратні матеріали до сільгосптехніки, за рахунком-фактурою, оплата за товар, тощо), в той час як позивачем такі платежі не здійснювались. В зв`язку з цим позивач звернувся до Департаменту кіберполіції м. Києва із відповідним повідомленням-заявою. З огляд на наведене, на переконання заявника, існує реальна загроза, що відповдіач-2 в будь-який момент може розпорядитись на свій розсуд грошовими коштами, які набуті ним без належної правової підстави.

Як вище згадувалось, оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/13450/19 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс» про забезпечення позову відмовлено повністю. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що як на підставу для забезпечення даного позову позивач вказував, що невжиття заходів щодо заборони вчиняти дії може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у даній справі, а враховуючи той факт, що відповідач вчиняє дії щодо блокування доступу до експлуатованого за Договором майна, позивач занепокоєний, що відповідач чи Київська міська державна адміністрація можуть вчинити дії з передачі в оренду або інший спосіб відчужувати паркомісця. Крім цього, суд зазначив, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з якими положення ст. 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, в позовних матеріалах відсутні доказі на підтвердження вчинення відповідачем дій, на яких наполягає позивач.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу згаданих положень закону видно, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Проте особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, є обов`язковим.

В ході вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішення справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.

Належними згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які згідно законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вище згадувалось, звертаючись до суду з даними позовом та заявою про забезпечення позову, позивач стверджував, що 10.09.2019 з його поточного рахунку, відкритого в АТ «Альфа-Банк», на рахунок Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича поза його волею було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 3 661 913,00 грн. з різними підставами платежу (за комплектуючі та витратні матеріали до сільгосптехніки, за рахунок-фактуру, оплата за товар, тощо), в той час як позивачем такі платежі не здійснювались, тому останній звернувся до Департаменту кіберполіції м. Києва із відповідним повідомленням-заявою.

З наданої позивачем на підтвердження своїх доводів копії листа Національної поліції України Департаменту кіберполіції №5405/38/04-19 від 10.10.2019 вбачається, що заява позивача до Департаменту кіберполіції м. Києва була приєднана до матеріалів кримінального провадження №400007967 від 28.04.2018 з попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст. 28, ч. 4 ст.190 КК України - злочин вчинений злочинною організацією. Шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.

За змістом вказаного листа, співробітниками Управління інформаційних технологій і програмування ДКП НП України було оглянуто наданий позивачем жорсткий диск персонального комп`ютера бухгалтера, з якого зловмисники, використовуючи вірусні програми створили ряд шахрайських платіжних доручень від імені ТОВ Агрофірма «Агропромсервіс» та переказали кошти на рахунки ФОП Будьонного Т.В., та виявлено «банківські трояни» (шкідливе вірусне програмне забезпечення), які відповідають за приховане встановлення програмного забезпечення для відділеного доступу до персонального комп`ютера потерпілого та несанкціонованого втручання та контролю за встановленими на ньому програмними продуктами, виключаючи такі, які надають змогу з банківськими рахунками.

Крім цього встановлено, що ФОП Будьонний Т.В. намагався шахрайським шляхом заволодіти коштами ТОВ Агрофірма «Агропромсервіс», прийшовши у відділення, розташоване в м. Дніпро, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують легігимність проведених операцій з зарахуванням коштів на його рахунки.

В свою чергу, під час проведення слідчих (розшукових) дій було встановлено, що з метою приховання факту злочину та незаконних шляхів отримання коштів, ФОП Будьонний Т.В., використовуючи належний йому рахунок, відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_2 , на який спочатку було не санкціоновано зараховано кошти в сумі 3 661 913,00 грн. з рахунку, відкритого в АТ «Альфа-Банк» ТОВ Агрофірма «Агропромсервіс», відразу переказав їх на другий рахунок, відкритий в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1 .

З огляду на наведені позивачем обставини та надані на їх підтвердження докази, зокрема, інформацію про досудове розслідування кримінального провадження, яка міститься у вищезгаданому листі Національної поліції України Департаменту кіберполіції №5405/38/04-19 від 10.10.2019, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача-2, які знаходяться, зокрема, на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 та на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Банк Кредит Дніпро», МФО 305749, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах в межах суми, про стягнення якої подано позов, адже предметом спору є вимоги про стягнення з відповідача-2 грошових коштів в розмірі 3 661 913,00 грн. на підставі 1212 ЦК України через неналежне утримання відповідач-2 зазначеної суми коштів, тим більше, що ним в ході розгляду справи, в тому числі під час апеляційного перегляду, не спростовано підстав накладення арешту на його грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми.

Крім цього, за змістом заяви про забезпечення позову метою застосування вищезгаданих заходів забезпечення позову є недопущення виведення відповідачем-2 коштів, за рахунок яких може бути забезпечено виконання рішення суду у разі задоволенні позову, чи створення інших обтяжень, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушеного права позивача.

Вищенаведені заходи забезпечення позову відповідають вимогам ч. 1 ст. 137 ГПК України та сприяють ефективному захисту і відновленню порушених прав та інтересів заявника.

Проте місцевий господарський суд не звернув уваги на ці обставини, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також не прийняв до уваги, що за фактом звернення позивача із заявою про злочин 10.09.2019 до Департаменту кіберполіції м. Києва, заява позивача до була приєднана до матеріалів кримінального провадження з попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст. 28, ч. 4 ст.190 КК України - злочин вчинений злочинною організацією, шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача-2 в межах ціни позову.

Крім цього, висновки суду першої інстанції про те, що відповідач вчиняв дії щодо блокування доступу до експлуатованого за Договором майна, а позивач занепокоєний, що відповідач чи Київська міська державна адміністрація можуть вчинити дії з передачі в оренду або інший спосіб відчужувати паркомісця, не відповідають дійсності й свідчать про те, що ця фраза помилково взята з якоїсь іншої справи, адже у заяві позивача про забезпечення позову йдеться про відповідача-2 (ФОП Будьонного Т.В.), який безпідставно отримав без його відома гроші в сумі 3 661 913,00 грн.

Разом з цим, апеляційний суд не знайшов підстав для вжиття зустрічного забезпечення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення на підставі п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню тощо.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі №910/13450/19 - скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс» про забезпечення позову задовольнити повністю.

Накласти арешт на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Будьонного Тимура Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) в розмірі ціни позову 3 661 913, 00 грн., які знаходяться, зокрема, на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528 та на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Банк Кредит Дніпро», МФО 305749, а також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, в тому числі які будуть виявлені державним або приватним виконавцем при виконанні цієї постанови.

Стягувачем за даною постановою є Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Агропромсервіс» (85621, Донецька обл., Мар`їнський район, с. Желанне Друге, вул. Шахтарська, буд. 53, ідентифікаційний код 31386832).

Боржником за даною постановою є Фізична особа-підприємець Будьонний Тимур Володимирович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).

Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Матеріали справи № 910/13450/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.12.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Є.Ю. Пономаренко