ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Справа№ 910/6306/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Руденко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2019 р. (повний текст складено 15.10.2019 р.)

у справі № 910/6306/19 (суддя - Полякова К.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Київобленерго"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - державне підприємство "Енергоринок"

про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Київобленерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання погодити недооблік електричної енергії по об`єкту: ПС "Фастів" ЛЕП-10 кВ до ТП-17 ком. № 16 в обсязі 1 992 210 кВт*год., як відпуск у мережі відповідача, шляхом підписання акту розрахунку обсягу недообліку електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представниками позивача під час проведення перевірки приладу обліку в мережі відповідача на підстанції - ПС 110/35/27,5/10 кВ "Фастів" на приєднанні ЛЕП-10 кВ до ТП № 17 виявлено обрив контактного з`єднання в пристрої керування ПК-2 по струмовому елементу, що призвело до недообліку переданої позивачем електричної енергії в обсязі 1 992 210 кВт*год., які відповідач відмовляється погоджувати шляхом підписання акту розрахунку обсягу недообліку електричної енергії.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.10.2019 р. у справі № 910/6306/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем при зверненні до суду невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, тобто предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав і не призводить до відновлення права і законних інтересів позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Київобленерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги і заперечуючи висновки суду першої інстанції, апелянт вважав, що обрав належний спосіб захисту, який відновлює його порушене право, оскільки відповідач ухиляється від підписання акту розрахунку обсягу недообліку електричної енергії.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Смірнова Л.Г., Руденко М.А., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 19.12.2019 р.

09.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

17.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 19.12.2019 р. представник позивача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач та третя особа просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.05.2007 р. між державним підприємством "Енергоринок" та закритим акціонерним товариством "А.Е.С. Київобленерго", правонаступником якого є приватне акціонерне товариство "Київобленерго", укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 4039/02 (договір), за умовами якого третя особа зобов`язалася продавати, а позивач - купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

29.09.2018 р. між державним підприємством "Енергоринок" та приватним акціонерним товариством "Київобленерго" укладено додаткову угоду № 15455/01 до договору щодо внесення змін до додатків стосовно публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", зокрема, у додатку № 1 "Перелік місць встановлення приладів та систем розрахункового обліку".

Відповідно до пункту 131 додатку № 1 встановлено точку надходження електроенергії з мереж позивача в мережі відповідача - ЛЕП 10 кВ до ТП № 17, ком. № 16, найменування підстанції - ПС 110/35/27,5/10 кВ "Фастів".

09.02.2018 р. на ПС 110/35/27,5/10 кВ "Фастів" на приєднанні ЛЕП-10 кВ до ТП-17 уповноваженими представниками позивача та відповідача виконано сумісну перевірку приладу обліку, що підтверджується актом відомчої перевірки приладів обліку електроенергії № 000277 від 09.02.2018 р. Під час проведення перевірки виявлено обрив контактного з`єднання в пристрої керування ПК-2 включеного послідовно з електролічильником по струмовому елементу ф. В . , що призвело до недообліку переданої електричної енергії в мережі відповідача.

Згідно даного акту встановлено, що електроенергія лічильником враховувалась не в повному обсязі, на основі навантаження, відповідно акту до відновлення схеми - 528 кВт*год. та після відновлення 1184 кВт*год., у зв`язку з чим обсяг недообліку склав 55,4 %.

Для розрахунку недообліку позивачем визначено період з дати останньої перевірки небалансу - 25.04.2017 р., тому обсяг недообліку електроенергії, яка передана в мережу відповідача, за даними позивача становила 2 227 253 кВт*год. (період з травня 2017 року до 09.02.2018 року; акт розрахунку величини недообліку електроенергії по приєднанню "ЛЕП-10кВ до ТП-17" від ПС "Фастів").

Оскільки вказана величина недообліку відповідачем не погоджена, позивач двічі звертався до відповідача з вимогами погодити обсяг недообліку на приєднанні ЛЕП-10 кВ до ТП-17 та провести даний недооблік за лютий-березень 2018 року.

29.03.2018 р. листом № ЦЕ-7/357 відповідач повідомив, що не вбачає підстав для проведення коригування обсягів сальдо-перетоку електроенергії.

12.06.2018 р. позивач повторно склав акт розрахунку недообліку електроенергії по приєднанню ЛЕП-10 кВ до ТП-17 від ПС "Фастів" за період з 03.06.2017 р. по 09.02.2018 р. в обсязі 1 992 210 кВт*год., як відпуск у мережі відповідача.

Оскільки відповідач відмовився підписувати даний акт та погоджувати величину недообліку, позивач звернувся із позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у справі.

Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Обраний позивачем спосіб захисту права про погодження недообліку електричної енергії, шляхом підписання акту розрахунку обсягу недообліку електроенергії за договором купівлі-продажу не може бути самостійним предметом позову. Такий акт відображає математичні або умовні показники для підтвердження здійснення господарських операцій з метою їх відображення у системі бухгалтерського обліку.

Окрім того, заявлений позивачем спосіб захисту прав та інтересів є неефективним, адже судовий акт не може бути реально виконаним, у тому числі шляхом примусового його виконання органами державної виконавчої служби.

Судовий акт має бути не лише законним, але й таким, що може бути реально виконаним, у результаті чого досягається позитивний ефект та дійсне відновлення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Враховуючи наведене, позивачем при заявлені до суду невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Інші доводи і підстави позовних вимог та відповідні заперечення відповідача не досліджуються з огляду на встановлення факту обрання позивачем неналежного способу захисту прав та інтересів. Відповідні доводи та заперечення щодо них можуть бути предметом розгляду, зокрема, при зверненні позивача з позовом, який буде спрямованим на реальний захист порушених прав.

Твердження апелянта, які викладені ним в апеляційній скарзі, встановлених обставин не спростовують, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київобленерго" на рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2019 р. у справі № 910/6306/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.10.2019 р. у справі № 910/6306/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6306/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.12.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Руденко