ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 902/48/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства "Автомагістраль"

на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019

у складі колегії суддів: А. В. Гудак- головуючий, Г. Б. Бучинська, Т. Л. Філіпова

за позовом приватного підприємства "Автомагістраль"

до Служби автомобільних доріг у Вінницькій області

про визнання протиправними дій, визнання договору дійсним, визнання правовідносини чинними

за участю представників учасників:

позивача: Корзаченко В.М.

відповідача: Марцинковський Л.В.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "Автомагістраль" (далі - ПрАТ "Автомагістраль", позивач) звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.03.2019) до Служби автомобільних доріг у Вінницькій області (далі - Служба автомобільних доріг, відповідач) про визнання протиправними дії Служби автомобільних доріг у Вінницькій області щодо одностороннього розірвання договору №40/18-П від 17.04.2018 на надання послуг: поточний середній ремонт автомобільної дороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський (через Вінницю) на ділянці км 242+792 - км 247+074 в межах Вінницької області; визнання дійсним договору №40/18-П від 17.04.2018, укладеного між Службою автомобільних доріг у Вінницькій області та ПП "Автомагістраль"; визнання чинними правовідносин, встановлених договором №40/18-П від 17.04.2018.

Позов мотивовано протиправністю дій Служби автомобільний доріг у Вінницькій області щодо розірвання договору № 40/18-П від 17.04.2018 через несвоєчасний початок їх виконання.

Позивач зазначає, що порушення строків початку ремонтних робіт було зумовлено недобросовісним ставленням замовника до своїх зобов`язань у частині своєчасного надання дозвільних документів, що у подальшому створило штучні передумови для розірвання вказаного договору. Зазначені обставини, на думку позивача, були непереборними і мали наслідком продовження строку виконання зобов`язань щодо надання послуг.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі №902/48/19 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Служби автомобільних доріг у Вінницькій області щодо одностороннього розірвання договору №40/18-П від 17.04.2018 на надання послуг: поточний середній ремонт автомобільної дороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський (через Вінницю) на ділянці км 242+792 - км 247+074 в межах Вінницької області. Визнано дійсним договір №40/18-П від 17.04.2018 на надання послуг: поточний середній ремонт автомобільної дороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський (через Вінницю) на ділянці км 242+792 - км 247+074 в межах Вінницької області, а також чинними правовідносини, установлені на підставі цього договору. Здійснено розподіл судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що підрядник у встановлений замовником строк об`єктивно не міг розпочати виконання ремонтних робіт з причин відсутності дозвільних документів, які безумовно могли бути надані лише замовником. Неможливість розпочати ремонті роботи з 23 жовтня 2018 року було зумовлено невиконанням зустрічного обов`язку відповідачем вчасно надати необхідні документи.

Суд вказує на те, що дії відповідача щодо розірвання договору були передчасними та такими, що явно не відповідають принципу добросовісності. Тим більше, що поряд із правом відповідача розірвати договір за певних умов також існує право змінювати строки виконання робіт у залежності від об`єктивних обставин (6.2.2. договору), а також призупинити дію договору (п.6.2.6 договору).

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що затримка початку робіт, яка об`єктивно була спричинена діями відповідача з ненадання дозвільних документів, в цілому не призвела б до порушення загального графіку виконання робіт.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо розірвання договору № 40/18-П від 17.04.2018 вчинені не у відповідності до умов договору і норм чинного законодавства та є протиправними, тому наявні підстави для визнання договору дійсним, а правовідносин, які виникли між сторонами внаслідок укладення даного договору, фактично установленими та чинними.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 902/48/19 задоволено апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Вінницькій області. Скасовано рішення господарського суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі №902/48/19 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в порушення умов договору, та враховуючи виконання замовником своїх зобов`язань щодо надання дозвільних документів (ордер (дозвіл) № 190 від 23.10.2019 на право виконання робіт по поточному середньому ремонту з відповідною схемою організації дорожнього руху на ділянці дороги), підрядник так і не розпочав виконувати роботи.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 902/48/19 та залишити в силі рішення господарського суду Вінницької області від 05.04.2019.

Скарга мотивована тим, що в порушення вимог п. 5.3 договору відповідачем лише 07.11.2018 надано позивачеві ордер та схему ОДР на виконання робіт, які не були погоджені превентивною поліцією Вінницької області, а наступного дня листом №2300 від 08.11.2018 відповідач повідомив позивача про припинення дії ордера (дозволу) № 190 від 23.10.2018 на право виконання робіт по поточному середньому ремонту та про розірвання договору починаючи з 01.12.2018.

Позивач наголошує на тому, що без отримання належним чином погодженого ордеру та схеми ОДР, наявність та передачу яких позивачеві мав забезпечити виключно відповідач, позивач не мав правових підстав для виконання передбачених договором робіт.

Позивач, посилаючись на ордер, вказує на те, що останній містить вимоги, до виконання яких забороняється завозити матеріали, устаткування, технологічний транспорт та механізми тощо на ділянку проведення робіт.

Крім того позивач посилається на п. 3 ордеру, відповідно до якого виконавець зобов`язаний розпочинати роботи тільки після перевірки облаштування місця проведення дорожніх робіт технічними засобами ОДР згідно схеми, затвердженої Службою автомобільних доріг і Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області.

Також позивач у касаційній скарзі вказує на те, що відповідач формально підійшов до розуміння положень договору підряду, розірвавши його в односторонньому порядку за очевидно неналежних підстав.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 902/48/19 - залишити без змін.

Відповідач наголошує на тому, що позивач, отримавши лист-повідомлення про початок робіт, не вчинив дій для отримання документів (ордер, схема) до 23.10.2019, в тому числі шляхом звернення 19.10.2018 до відповідача з проханням надати необхідні йому дозвільні документи.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

17 квітня 2018 року між Службою автомобільних доріг у Вінницькій області (замовник) та приватним підприємством "Автомагістраль" (виконавець) укладено договір № 40/18-П "Поточний середній ремонт автомобільної дороги М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський через Вінницю на ділянці км 242+792- км 247+074 в межах Вінницької області". Відповідно до умов п.1.1 вказаного договору виконавець зобов`язався своїми силами та засобами на власний ризик надати замовнику послуги з поточного середнього ремонту автодоріг загального користування у Вінницькій області згідно технічного завдання, викладеного у тендерній документації торгів за рахунок коштів державного бюджету (інших бюджетів) та в обумовлений цим договором термін. Замовник зобов`язався прийняти надані згідно з цим договором та чинним законодавством України послуги та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів, передбачених на дані цілі на його рахунок.

Згідно з п. 1.2 договору найменування послуг: поточний середній ремонт автомобільної дороги М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський (через Вінницю) на ділянці км 242+792 - км 247+074 в межах Вінницької області.

Послуги виконуються виконавцем згідно проектно-кошторисної документації, затвердженої замовником в межах видатків затвердженого помісячного розпису (п.1.4 договору).

Відповідно до п. 5.1.1 п. 5.1 договору дату початку виконання робіт замовник визначає шляхом направлення листа-повідомлення. Термін надання послуг - відповідно до календарного графіку. Строк виконання зобов`язань щодо надання послуг може продовжуватися у разі виникнення документально підтверджених обставин непереборної сили.

Перегляд термінів надання послуг по видам робіт в межах строку дії цього договору оформлюється змінами до графіку виконання послуг (п. 5.1.3 договору).

Пунктом 5.3 договору визначено, що замовник надає дозвільні документи виконавцю по мірі надання останнім послуг, на які є необхідність оформлення дозвільних документів у порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 6.2.1, 6.2.2 договору сторони передбачили, що замовник має право достроково розірвати договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань виконавцем, повідомивши про це його у строк 15 робочих днів. Замовник має право змінювати строки виконання робіт в залежності від об`єктивних факторів (несприятливі погодні умови, затримка фінансування тощо).

Відповідно до п. 6.2.6 договору, замовник може призупинити дію цього договору або договір може бути розірваний односторонньо за ініціативою замовника за таких обставин, зокрема: якщо виконавець не розпочав виконувати роботи (надавати послуги) протягом 14 днів з дати вказаної в листі-повідомленні відповідно до п. 5.1 даного договору. Замовник при прийнятті рішення про призупинення надання послуг або розірвання договору повідомляє про це письмово виконавця не менш ніж за 15 днів до вступу в дію такого рішення і якщо протягом цього строку обставини, що зумовили таке рішення, суттєво не змінились, замовник має право розірвати договір односторонньо.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє по 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.(п.10.1 договору).

Судами встановлено, що сторонами 16.05.2018 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 40/18-П від 17.04.2018, додатком до якої є календарний графік виконання/фінансування робіт (у 2018 на суму 45 000 грн, у 2019 року на суму 84 854 999,8 грн).

Служба автомобільний доріг у Вінницькій області 18 жовтня 2018 року звернулася до ПП "Автомагістраль" з листом №2149 (вручений позивачу 19 жовтня 2018 року), у якому повідомила, що позивач зобов`язаний розпочати ремонтні роботи з 23 жовтня 2018 року.

У листі від 23.10.2018 №827 ПП "Автомагістраль" просило відповідача надати ордер та схему для проведення робіт та зазначило, що приступить до виконання робіт після узгодження схеми та ордера з превентивною поліцією з 01 листопада 2018 року.

Служба автомобільний доріг у Вінницькій області, посилаючись на положення п. 6.2.6 договору № 40/18-П від 17.04.2018, повідомила позивача про розірвання договору з 01.12.2018 через невиконання виконавцем зобов`язань щодо початку ремонтних робіт, про що зазначено у листі №2300, який датований 08.11.2018.

Судами встановлено, що 15 січня 2019 року Київське регіональне управління ПАТ "Полтава-Банк" звернулося до ПП "Автомагістраль" з листом, в якому вимагало перерахування ПП "Автомагістраль" Банку банківської гарантії в розмірі 849 000,00 грн, сплаченої останнім Службі автомобільних доріг у Вінницькій області у зв`язку з невиконанням ПП "Автомагістраль" договору № 40/18-П від 17.04.2018. В даному листі Київське регіональне управління ПАТ "Полтава-Банк" посилається на банківську гарантію №1429 від 12.04.2018, відповідно до якої АТ "Полтава-Банк" виступило гарантом для ПП "Автомагістраль" перед Службою автомобільних доріг у Вінницькій області.

Отже, судами встановлено, що відповідач на підставі банківської гарантії отримав кошти від АТ "Полтава-банк" в розмірі 849 000,00 грн, що підтверджується листом АТ "Полтава-банк" від 15.01.2019 №06/05 та платіжним дорученням №321 від 15.01.2019.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведеної норми розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору.

Суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами виникли правовідносини у сфері виконання підрядних робіт на підставі укладеного між ними договору.

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У статті 846 ЦК України зазначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Тобто, статтею 849 ЦК України встановлено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду та, відповідно, різні правові наслідки такої відмови.

Зокрема, частиною 2 цієї статті передбачено право замовника на відмову від договору підряду у разі, коли підрядник своєчасно не розпочав роботу, або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому наслідком такої відмови є виникнення у замовника права вимагати відшкодування збитків з підрядника.

Відповідно до п. 5.1 договору №40/18-П, дату початку виконання робіт замовник визначає шляхом направлення листа-повідомлення.

Пунктом 5.3 договору визначено, що замовник надає дозвільні документи виконавцю по мірі надання останнім послуг, на які є необхідність оформлення дозвільних документів у порядку встановленому законодавством.

Сторони договору в підпунктах 6.2.1, 6.2.6 передбачили, що замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань виконавцем, повідомивши про це його у строк 15 робочих днів. Замовник, може призупинити дію цього договору або договір може бути розірваний односторонньо за ініціативою замовника за таких обставин, зокрема: якщо виконавець не розпочав виконувати роботи (надавати послуги) протягом 14 днів з дати вказаної в листі-повідомленні відповідно до п.5.1 даного договору. Замовник при прийнятті рішення про призупинення надання послуг або розірвання договору повідомляє про це письмово виконавця не менш ніж за 15 днів до вступу в дію такого рішення і якщо протягом цього строку обставини, що зумовили таке рішення, суттєво не змінились, замовник має право розірвати договір односторонньо.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18.10.2018 Служба автомобільний доріг у Вінницькій області звернулася до ПП "Автомагістраль" з листом №2149, у якому повідомила, що позивач зобов`язаний розпочати ремонтні роботи з 23.10.2018. Даний лист було вручено кур`єрською доставкою позивачеві у п`ятницю, 19.10.2018.

Листом від 23.10.2018 № 827 позивач просив відповідача надати ордер та схему для проведення робіт та повідомив, що приступить до виконання робіт після узгодження схеми та ордера з превентивною поліцією з 01 листопада 2018 року.

Проте, листом № 2300 від 08.11.2018 Служба автомобільний доріг у Вінницькій області, посилаючись на положення п. 6.2.6 договору № 40/18-П від 17.04.2018, повідомила позивача про розірвання договору з 01.12.2018 через невиконання зобов`язань щодо початку ремонтних робіт.

У подальшому, 15.01.2019 відповідач на підставі банківської гарантії отримав кошти від АТ "Полтава-банк" у розмірі 849 000,00 грн.

Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право, якщо інше не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що виконанню ремонтних робіт виконавцем-позивачем мала передувати в часі відповідна дія замовника-відповідача, а саме надання замовником виконавцю:

1. ордеру (дозволу) на право виконання робіт по поточному середньому ремонту;

2. схеми ОДР.

При цьому вказані документи підлягали погодженню у відповідному управлінні превентивної поліції.

Вказані документи (у розумінні положень п. 5.3 договору) є тими дозвільними документами, якими виконавця має забезпечити замовник.

Матеріалами справи, яким судом першої інстанції надано належну оцінку, підтверджено, що відповідач до листа-повідомлення від 18.10.2019 про початок робіт з 23.10.2018 в порушення норм п. 5.3 договору, не додав ордер (дозвіл) на право виконання робіт та схему ОДР. У відзиві на позов і на касаційну скаргу відповідач вказує, що ордер оформлено тільки 23.10.2018 та зареєстровано в журналі 24.10.2018.

В своєму рішенні суд першої інстанції акцентує увагу на тому, що сторони, укладаючи додаткову угоду до договору, погодили календарний графік виконання робіт, відповідно до якого об`єм робіт, що має бути виконаний позивачем у 2018 році складає лише 45 000 грн, у 2019 році - 84 854 999,80 грн., тобто, розмір та вартість вказаних робіт з точки зору розумності не є значним у порівнянні з роботами, які мали бути виконані у 2019 році.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач для вчинення дій щодо підготовки ділянки до ремонтних робіт, повинен був витратити кошти на дорожні знаки в обсязі, що значно перевищує 45 000 грн, передбачені календарним графіком виконання робіт. Відповідно до рахунку на оплату №5029 від 26.10.2018 загальна вартість дорожніх знаків становить 180 752,73 грн.

Ордером (дозволом) № 190 від 23.10.2018 встановлено обов`язок виконавця перед початком робіт облаштувати визначену ділянку або місце проведення робіт тимчасовими технічним засобами згідно з тимчасовою схемою, яка додається до цього ордеру (погодженою з відповідним підрозділом Національної поліції України).

Тобто, дії щодо облаштування ділянки дороги для проведення робіт, які включають в себе отримання дозволів, замовлення та отримання дорожніх знаків, передують початку виконання самих робіт.

Таким чином відповідач, фактично повідомляючи позивача у п`ятницю 19.10.2018 про його обов`язок розпочати роботи з вівторка 23.10.2018, не передбачив вище зазначеного, не вказав розумний строк початку робіт, не забезпечив вчасно виконавця дозвільними документами.

Одним із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частині 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач уклав вищезазначений договір підряду як переможець тендерних торгів. Укладаючи цей договір по результатах перемоги у тендері позивач мав правомірні очікування та законні сподівання на правомірну поведінку відповідача, як суб`єкта господарювання в рамках правовідносин спірного договору, на добросовісне користування правами, визначеними договором.

Між тим, відповідач з моменту укладення договору (17.04.2018) не вчиняв дій щодо встановлення строку початку підрядних робіт, натомість лише фактично 19.10.2018 (листом-повідомленням від 18.10.2018) пред`явив вимогу про початок робіт з 23.10.2018, та 08.11.2018 листом повідомив позивача про розірвання договору.

При цьому, відповідач своїми діями не тільки унеможливив вчасний початок робіт виконавцем, а і унеможливив досягнення матеріального результату за договором, оскільки відсутні підстави вважати, що затримка початку робіт призвела б до порушення графіку виконання робіт, який містить умову, що більше 99% вартості робіт повинна бути виконана в 2019 році.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач діяв щодо розірвання договору № 40/18-П від 17.04.2018 недобросовісно і такі дії були вчинені не відповідно до умов договору та норм чинного законодавства, тому є протиправними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачеві, натомість установлення обґрунтованості позову - обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які спрямовані на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституцією України, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абз. 9 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що вимога про визнання протиправними дій відповідача про розірвання договору у сукупності з вимогами про визнання договору дійсним та правовідносин чинними є ефективним засобом відновлення порушеного права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що апеляційним господарським судом було неправомірно скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає принципу верховенства права.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі ст. 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, перевіривши постанову суду апеляційної інстанції та встановивши, що апеляційний господарський суд скасував рішення суду першої інстанції, яке прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, скасування постанови апеляційного господарського суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

8. Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням постанови суду апеляційної інстанції та залишенням у силі рішення місцевого господарського суду відповідно до приписів ст. 129 ГПК України Верховний Суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, а саме покласти витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги на відповідача.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Автомагістраль" задовольнити.

Постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 902/48/19 скасувати.

Рішення господарського суду Вінницької області від 05.04.2019 у справі № 902/48/19 залишити в силі.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Вінницькій області (вул. Єрмака, 2-А, м. Вінниця, 21036, ) на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" (вул. Київська, 68, с. Синяк, Вишгородський район, Київська область, 07351, ) 11 526,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу наказу на виконання постанови доручити господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя О. М. Баранець

Суддя В. І. Студенець