ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа №921/302/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Галушко Н.А.

Хабіб М.І.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Агробізнес» б/н від 20.08.2019 (вх. № 01-05/3393/19 від 13.09.2019)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2019 (суддя Сидорук А.М.; повний текст складено 08.08.2019)

у справі № 921/302/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «П`ятидні», с. П`ятидні, Володимир-Волинський р-н, Волинська область

до відповідача: ТзОВ «Агробізнес», с. Токи, Підволочиський р-н, Тернопільська область

про: стягнення 1 153 164,00 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належно повідомлено);

від відповідача: Бойчук В.І. - адвокат.

1. Розгляд справи

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. ст. 197, 222 ГПК України, оскільки в Господарський суд Тернопільської області в судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції ніхто не з явився.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2019 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Дубник О.П., суддів Галушко Н.А. Матущак О.І.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Матущака О.І., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 1022 від 14.11.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 до складу колегії входять: головуючий суддя (суддя-доповідач) Дубник О.П., судді: Галушко Н.А., Хабіб М.І.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Західного апеляційного господарського суду та інформацією з офіційного веб сайту Укрпошти № 764.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в силу положень ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника позивача.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 14.05.2019 ТзОВ «П`ятидні» звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом (із врахуванням клопотань про зменшення розміру позовних вимог) до ТзОВ «Агробізнес» про стягнення 880 000,00 грн.

3.2. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 13.03.2018 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 229. Виконуючи умови даного договору позивач передав відповідачу товар (зерно пшениці). Відповідно до видаткових накладних, загальна вартість поставленої пшениці склала 8 862 210,00 грн. Відповідач в порушення умов даного договору не в повному обсязі здійснив оплату за переданий позивачем товар. Згідно підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків у відповідача перед позивачем на початок 2018 року існувала заборгованість в розмірі 1 153 164,00 грн. Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач 08.07.2019 року перерахував на рахунок позивача 163 164,00 грн., 22.07.2019 року 110 000,00 грн. та 31.07.2019 року 30 000 грн за товар переданий згідно договору купівлі-продажу №229, в зв`язку з чим позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 850 000,00 грн. основного боргу.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2019 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятидні» - 850 000,00 грн. заборгованості за одержаний товар, 17 297,46 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

4.2. Судове рішення у справі прийняте на стадії підготовчого засідання та мотивоване тим, що 13 березня 2018 року між ТзОВ «П`ятидні» (Продавець) та ТзОВ «Агробізнес» (Покупець) укладено договір № 229 купівлі-продажу, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується відповідно до умов даного договору передати у власність Покупцю зерно пшениці в кількості 1 641,15 тонн згідно замовлень, рахунків та накладних, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених даним договором. За поставлений товар Покупець розрахувався частково в суму 6 500 000,00 грн. На дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 1 153 164,00 грн. Разом з тим, в процесі розгляду даної справи ТзОВ «Агробізнес» в підготовчому провадженні сплачено на користь позивача 303 164,00 грн. заборгованості за одержаний товар за укладеним договором купівлі-продажу, що підтверджується платіжними дорученнями № 2070 від 08.07.2019 року; № 2531 від 22.07.2019 року та № 2642 від 31.07.2019 року. Суд зазначив, що відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в сумі 850 000,00 грн. заборгованості за одержаний товар з врахуванням сплачених сум після звернення позивача з позовом до господарського суду.

Крім того, в позовній заяві та в подальших заявах про збільшення судових витрат, позивач просив суд стягнути з ТзОВ «Агробізнес» судові витрати в загальній сумі 32 320,23 грн. із них: 17 297,46 грн. судовий збір та 15 022,80 грн. витрати на правничу допомогу. Суд при прийнятті рішення в частині витрат на правничу допомогу врахував поведінку відповідача, його намагання погасити заборгованість перед позивачем, визнання ним позову та з метою запобігання неплатоспроможності підприємства, вважав за доцільне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін у справі.

5.1. ТзОВ «Агробазнес» не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині стягнення судового збору у розмірі 17 297,46 грн., вважає його в цій частині незаконним. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції всупереч п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України стягнув із відповідача (скаржника) суму судового збору у розмірі 17 297,46 грн., в той час коли сума судового збору відповідно до розміру задоволених вимог становить 12 750,00 грн. Судом першої інстанції в порушення вимог ч. 1ст. 130 ГПК України не було вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відшкодування витрат з судового збору, повернувши з державного бюджету ТзОВ «П`ятидні» 50% судового збору сплаченого при поданні позову та стягнути з ТзОВ «Агробізнес» 6 375,00 грн. судового збору.

5.2. ТзОВ «П`ятидні» не надало суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

13 березня 2018 року між ТзОВ «П`ятидні» (Продавець) та ТзОВ «Агробізнес» (Покупець) укладено договір № 229 купівлі-продажу. За умовами п. 1.1 договору Продавець зобов`язується відповідно до умов даного договору передати у власність Покупцю зерно пшениці в кількості 1641,15 тонн згідно замовлень, рахунків та накладних, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених даним договором (а.с. 12).

Ціну товару і вартість договору сторони погодили у розділі 2 договору купівлі-продажу.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2 ціна товару становить 4 500,00 грн. за 1 тонну без ПДВ 20%. Загальна сума договору становить 7 385 175,00 грн. без ПДВ 20%.

Відповідно до п. 3.4 договору товар вважається переданим Продавцем і прийнятим Покупцем з моменту його передачі Покупцю, що підтверджується видатковими накладними. Датою поставки (передачі у власність) товару вважається дата, що вказана у складських документах, видатковій накладній або акті приймання-передачі товару (п. 3.5 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що розрахунки за товар здійснюються у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування Покупцем грошової суми на умовах передоплати у розмірі 100% вартості товару на підставі виставленого рахунку Продавцем. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

При здійсненні платежів Покупець зобов`язаний зазначати в платіжному дорученні номер та дату договору, та у разі необхідності номер та дату рахунку на оплату вартості товару, партії товару (або номер та дату видаткової накладної) (п. 4.2 договору).

На виконання умов договору № 229 купівлі-продажу Продавець відповідно до видаткових накладних № РН-0009881 від 17.12.2018; № РН-0000989 від 18.12.2018; № РН-0009885 від 20.12.2018; № РН-0009887 від 21.12.2018; № РН-0009889 від 22.12.2018; № РН-009890 від 24.12.2018; № РН-009893 від 26.12.2018; № РН-0009896 від 27.12.2018; № РН-0009897 від 28.12.2018; № РН-0009899 від 29.12.2018 відвантажив Покупцю зерно пшениці на загальну суму 8 862 210,00 грн. (а.с. 14-23). Названі видаткові накладні підписані уповноваженою особою зі сторони відповідача Слободян Ігорем Зіновійовичем, який діяв на підставі довіреності № 109 від 16 грудня 2018 року (а.с. 13).

За поставлений товар Покупець розрахувався частково в суму 6 500 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на дату звернення позивача з даним позовом до господарського суду заборгованість відповідача згідно договору № 229 купівлі-продажу від 13.03.2018 року становила 1 153 164,00 грн.

06.03.2019 ТзОВ «П`ятидні» на адресу ТзОВ «Агробізнес» була надіслана претензія про погашення заборгованості в розмірі 1 153 164,00 грн. (а.с. 26-35). Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

02.07.2019 відповідач визнав позов та до початку розгляду справи по суті під час підготовчого засідання частково погасив борг, у зв язку із чим 23.07. та 31.07.2019 позивач зменшував позовні вимоги.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами даного спору укладено договір № 229 купівлі-продажу.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання умов договору № 229 купівлі-продажу позивач (Продавець) відвантажив відповідачу (Покупцю) зерно пшениці на загальну суму 8 862 210,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних.

В порушення умов вказаного договору за поставлений товар Покупець розрахувався частково в суму 6 500 000,00 грн.

Згідно копії акту звірки взаємних розрахунків за 2018 рік підписаного сторонами та скріпленого печатками юридичних осіб сума заборгованості відповідача перед позивачем складала 1 153 164,00 грн. (а.с. 11).

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідач сплатив на користь позивача 303 164,00 грн. заборгованості за одержаний товар за укладеним договором купівлі-продажу, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 2070 від 08.07.2019 року; № 2531 від 22.07.2019 року та № 2642 від 31.07.2019 (а.с. 92, 113, 139).

Таким чином, заборгованість відповідача за одержаний товар згідно договору № 229 купівлі-продажу від 13.03.2018 року складає 850 000,00 грн. (1 153 164,00 - 303 164,00), яку відповідач визнав у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції констатує наявність правових підстав про стягнення з відповідача 850 000,00 грн. заборгованості за одержаний товар з врахуванням сплачених сум після звернення позивача з позовом до господарського суду.

Колегія суддів зазначає, що рішення в частині позовних вимог про стягнення 850 000,00 грн. відповідачем (скаржником) не оскаржується.

Щодо поданих позивачем заяв про збільшення витрат на правничу допомогу в розмірі 15 022,80 грн., колегія суддів враховує таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 названої статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 15 022,80 грн. позивачем долучено наступні документи: договір про надання правової допомоги № 002 від 22.04.2019; рахунок від 12.04.2019 № 0001 на суму 10 015,20 грн.; видатковий касовий ордер 527 від 22.04.2019 на суму 10 015,20 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги; прибутковий касовий ордер від 22.04.2019 року № 001, видатковий касовий ордер від 22.04.2019 року; прибутковий касовий ордер від 31.04.2019 року № 002 ; видатковий касовий ордер від 31.04.2019 року; прибутковий касовий ордер № 3-А на суму 1669,20 грн.; прибутковий касовий ордер № 2-А від 27.06.2019 на суму 1669,20 грн.; акт від 27.06.2019 № 04/2019 про прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 002 від 22.04.2019; акт від 15.07.2019 № 05/2019 про прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 002 від 22.04.2019; прибутковий касовий ордер № 03-А від 24.07.2019 на суму 1669,20 грн. та акт від 24.07.2019 № 06/2020 про прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 002 від 22.04.2019 (а.с. 39, 40, 41, 43, 73-76, 101, 102, 103, 104, 122, 123, 124, 125, 133, 134).

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав клопотання б/н від 31.07.2019 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В даному клопотанні відповідач просив зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката вдвічі (а.с. 138).

Дане клопотання мотивоване тим, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є завищеними та необґрунтованими. Зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів враховуючи обставини даної справи, а саме визнання позову відповідачем, намагання відповідача погасити заборгованість перед позивачем вважає, законним та обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не оскаржується.

Водночас, суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 17 297,46 грн. судового збору, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, внаслідок неповного розрахунку за товар згідно укладеного між сторонами договору № 229 купівлі-продажу позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області з даним позовом про стягнення 1 153 164,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем було сплачено 17 297,46 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 1720 від 16 квітня 2019 року (а.с. 9).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 48).

02.07.2019 року ТзОВ «Агробізнес» подало до Господарського суду Тернопільської області відзив на позовну заяву, відповідно до якого Товариство визнало позов в частині 1 153 164,00 грн. (а.с. 64).

Під час розгляду справи в підготовчому засіданні (ч.ч.3, 4 ст. 185 ГПК України) судом першої інстанції відповідач частково погасив заборгованість, а саме: 08.07.2019 згідно платіжного доручення № 2070 - на суму 163 164,00 грн., 22.07.2019 згідно платіжного доручення № 2531- на суму110 000,00 грн. та 31.07.2019 згідно платіжного доручення № 2642 - на суму 30 000,00 грн.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач звертався до суду першої інстанції із заявами про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно із частинами 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, зокрема у статті 7 цього Закону визначено загальний порядок повернення судового збору.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідного клопотання за цією нормою закон від позивача не вимагає.

За змістом ч. 1 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених норм права та обставин даної справи, а саме визнання позову відповідачем, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 8 648,73 грн (50% від сплаченого позивачем судового збору при поданні позову). Інших 50% від сплаченого позивачем судового збору при поданні позову - 8 648,73 грн підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2019 року слід змінити в частині відшкодування витрат з судового збору.

8. Судові витрати

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись, ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 277, 281 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.07.2019 року у справі 921/302/19 змінити в частині стягнення з відповідача - ТзОВ «Агробізнес» на користь позивача ТзОВ «П`ятидні» судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» (47823, Тернопільська область, Підволочиський р-н, с. Токи, ідентифікаційний код 30915832, п/р НОМЕР_1 в Тернопільському управлінні АТ Ощадбанк, МФО 338545) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «П`ятидні» (44730, Волинська область, Володимир-Волинський р-н, с. П`ятидні, вул. Незалежності, 56, ідентифікаційний код 03735104) 8 648,73 судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «П`ятидні» (44730, Волинська область, Володимир-Волинський р-н, с. П`ятидні, вул. Незалежності, 56, ідентифікаційний код 03735104) з Державного бюджету 8 648,73 грн. судового збору сплаченого згідно платіжного доручення № 1720 від 16 квітня 2019 року.

5. Судові витрати покласти на ТзОВ «Агробізнес».

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2019 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Галушко Н.А.

Хабіб М.І.