ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5089/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панни С.П. за участю секретаря судового засідання Боговенко С.Ю

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЙОЗЕРА УКРАЇНА"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЖК-ЗАПОРІЖЖЯ"

про стягнення заборгованості

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЖК-Запоріжя" про стягнення заборгованості 43 084,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу №0530-2 від 30.05.2017 р., в частині неповного розрахунку за поставлений товар.

12.11.2019 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін на 03.12.2019 о 12:30 год.

29.11.2019 позивач подав клопотання про відкладення судового засідання, яке було задоволено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2019 о 12:30 год.

Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повернутим конвертом з відміткою «за закінченням терміну зберігання» за № 437 від 04.11.2019р.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України , що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Так, на підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 06.11.2019, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49038, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Центральний район, вулиця Княгині Ольги, будинок 10/14, будинок 106, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила). Так, для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил). Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвал суду з викликом відповідача у судове засідання відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) від 07.07.1989).

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Йозера Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЖК-ЗАПОРІЖЖЯ» було укладено договір купівлі-продажу №0530-2, згідно якого Продавець Товариство обмеженою відповідальністю «Йозера Україна» зобов`язується продавати Покупцю Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЖК-ЗАПОРІЖЖЯ» премікси для свиней та ВРХ (вітамінно-мінеральні добавки, кормові добавки), замінник цільного молока, біологічні засоби (консерванти) для силосування та сінажування та ін. (далі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити ці Товари на умовах, визначений у Договорі.

16 лютого 2018 року між сторонами було підписано додаток №2 до Договору, яким сторони змінили порядок розрахунків, виклавши п. 7.1 Договору в новій редакції а саме: « 7. Покупець здійснює оплату товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання товару згідно накладної. Наступне відвантаження не буде проводитись при недотриманні умов п. 3.2.»

На виконання умов Договору позивач своєчасно передав відповідачу Товар партією, що була обумовлена відповідачем та погоджена сторонами обсягом та фактичною потребою відповідача, про це свідчать підписані представниками сторін видаткові накладні на Товар №293 від 25.09.2018р. на суму 46 272,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% та №4 від 01.11.2018 на суму 47 812,80 грн., в т.ч. ПДВ 20% .

Передача Товару по видатковій накладній на Товар №293 від 25.09.2018р. проводилась через транспортну компанію (ТОВ «Нова Пошта»), що підтверджується експрес-накладною №897 від 25.09.2018р..

Передача Товару по видатковій накладній на Товар №4 від 01.11.2018 р. проводилась через транспортну компанію (ТОВ «Нова Пошта»), що підтверджується експрес-накладною №7575 від 01.11.2018 р.

Станом на 22.10.2019 року відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання по оплаті за Товар, поставлений згідно видаткової накладної №4 від 01.11.2018 р.

Позивач зазначає, що за поставлений Товар, згідно видаткової накладної №293 від 25.09.2018р., відповідач розрахувався в повному обсязі. Останній платіж на погашення видаткової накладної №293 від 25.09.2018р. було здійснено 03.05.2019 року в сумі 5000,00 грн., що підтверджується доказом із системи "Клієнт-банк" від 03.05.2019 року, з яких: 3272,00 грн. позивачем було зараховано в оплату за поставлений Товар згідно цієї ж видаткової накладної - №293 від 25.09.2018р., а 1728,00 грн. було зараховано як в часткову оплату за поставлений Товар згідно видаткової накладної №4 від 01.11.2018 р.

Наступний та останній платіж, здійснений відповідачем на користь позивача, як часткова оплата в Товар згідно видаткової накладної №4 від 01.11.2018 р., відбувся 16.05.2019 року в сумі 3000 грн., що підтверджується доказом із системи "Клієнт-банк", після чого оплата по вказаній поставці припинилась.

Станом на день подачі позовної заяви заборгованість за отриманий відповідачем товар по видатковій накладній №4 від 01.11.2018 становить 43 084,80 грн.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем за отриманий товар. Станом на час розгляду справи його заборгованість складає 43 084,80 грн.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції`звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з`ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю в сумі 43 084,80 грн.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на Відповідача у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЖК-Запоріжжя» (49038, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд.10/14, кімната 106, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Йозера Україна" (79007, м. Львів, вул. Шолом-Алейхема, б. 11, ) заборгованість 43 084,80 грн. та судовий збір 1921,00 грн. про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 23.12.2019

Суддя С.П. Панна