ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа №914/480/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Галушко Н.А.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства (далі - АТ) «Укртрансгаз» б/д, б/н (вх. № 01-05/3442/19 від 19.09.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 (суддя Козак І.Б.; повний текст складено 25.07.2019)

у справі № 914/480/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «ТЕК-гідроенергобуд», м. Львів

до відповідача: АТ «Укртрансгаз» від імені якого діє Філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів

про: стягнення заборгованості у розмірі 10 441,87 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належно повідомлений);

від відповідача: Гасай М.Б. - адвокат (довіреність № 1-861 від 29.05.2019).

1. Розгляд справи

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

У судовому засіданні 20.11.2019 року відкладено розгляд справи на 11.12.2019 року.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 11.12.2019 не забезпечив. Подав до Західного апеляційного господарського суду клопотання б/н від 10.12.2019 року (вх. № 01-04/7475/19 від 11.12.2019) про відкладення розгляду справи. В якому просить відкласти розгляд даної справи на інший день у зв`язку із неможливістю забезпечити явку в судове засідання, яке відбудеться 11.12.2019 уповноваженого представника Товариства.

Колегія суддів, порадившись, прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого позивачем клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки таке є немотивованим та непідтвердженим жодними доказами. ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд» мало можливість уповноважити іншого представника на участь в судовому засіданні, оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.

Крім того, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 суд не визнавав обов`язковою явку сторін у справі в судове засідання.

Також цього ж дня в канцелярію суду позивачем подано відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про продовження на підставі ст. 119 ГПК України йому строку для подання цього відзиву (вх. № 01-04/7476/19 від 11.12.2019). Проти такого клопотання заперечив представник відповідача.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження від 24.09.2019 року була отримана позивачем 21.10.2019 року згідно повідомлення про вручення поштового рекомендованого повідомленя від 10.10.2019 року. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 24.09.2019 року встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 05.11.2019 року. Отже, позивач мав достатньо часу надати (надіслати) суду письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, на місці порадившись, вирішили не задовольняти клопотання позивача, оскільки воно подане всупереч ч.2 ст. 119 ГПК України після спливу строку, визначеного судом для подання відзиву. тому вказаний відзив залишається судом без розгляду згідно ч. 2 ст. 118 ГПК України.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. 15.03.2019 ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом (із врахуванням заяви про зменшення (уточнення) позовних вимог) до АТ «Укртрансгаз» від імені якого діє Філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» про стягнення 3% річних в сумі 1 906,78 грн. та інфляційних втрат в сумі 8 535,09 грн (а.с. 88).

3.2. Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач в порушення умов договору підряду від 04.09.2018 не оплатив повністю виконані підрядні (будівельні ) роботи, внаслідок чого існувала заборгованість у розмірі 297 749,32 грн. Разом з тим, після відкриття провадження у справі 02.04.2019р. відповідач оплатив позивачу основну суму боргу в розмірі 297 749,32 грн., в зв`язку з чим позивач зменшив позовні вимоги на суму основного боргу.

Натомість, позивач донарахував по день сплати відповідачем суми основного боргу 3% річних та інфляційні втрати та просив стягнути 3% річних в розмірі 1 906,78 грн. та інфляційні втрати в сумі 8 535,09 грн згідно поданого розрахунку.

4. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у справі №914/480/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» від імені якого діє Філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК-гідроенергобуд» - 4 181,47 грн. інфляційних втрат та 4 528,96 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване тим, що п.п. 6.8, 6.10 договору підряду від 04.09.2018 сторони погодили що санкції, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України в частині % річних не застосовуються Підрядником у випадках порушення Замовником строків розрахунків, зазначених у цьому договорі, за виконані роботи, що є предметом цього договору. Суд дійшов висновку, що підписавши договір підряду сторони погодили умову про ненарахування 3% річних у випадку прострочення Замовником строків оплати виконаних робіт (що і мало місце у даній справі), отже відсутні правові підстави для стягнення 3% річних в розмірі 1 906,78 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції вважає обґрунтованим та правомірним нарахування позивачем інфляційних втрат, проте перевіривши проведені розрахунки представлені позивачем, судом здійснено власний розрахунок суми інфляційних втрат в межах заявлено періоду та встановлено правомірність до стягнення з відповідача 4 181,47 грн. індексу інфляції. Таким чином, суд дійшов висновку, що у стягненні 4 353,53 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін у справі.

5.1. АТ «Укртрансгаз» не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення 4 181, 47 грн. інфляційних втрат, вважає його в цій частині незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що у разі наявності простроченого виконання зобов`язань Підрядника за іншими діючими договорами з Замовником або за штрафними санкціями, передбаченими спірним договором підряду до моменту належного виконання Підрядником таких зобов`язань відповідач має право відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати. Водночас, роботи Підрядником виконано з порушенням строків для виконання робіт, а саме допущено прострочення виконання першого етапу виконання робіт, підтвердженням чого є наявні в матеріалалх акти приймання виконаних будівельних робіт. Також скаржник звертає увагу на те, що АТ «Укртрансгаз» та ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд», крім спірного договору підряду уклали ще п`ять інших правочинів, за якими позивачем прострочено виконання зобов`язань, інформація про які міститься у довідці щодо стану виконання договорів по контрагенту ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд», а також підтверджується судовими справами: № 914/478/19, 914/432/19, № 910/5675/19 за позовами АТ «Укртрансгаз» про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань згідно з договорами та стягнення забезпечення згідно банківської гарантії. Отже, в силу наведедних обставин, на думку скаржника, на підставі ст. 538 ЦК України та п. 6.9 договору підряду у останнього виникло право призупинити виконання свого обов`язку в частині розрахунків з позивачем.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог вирішується питання щодо повернення суми судового збору відповідно до статті 7 цього Закону, а не здійснюється покладення надміру сплаченого позивачем судового збору на відповідача. Таким чином на думку скаржника необхідною до сплати (з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог) сума судового збору складає 1 921,00 грн. Отже, при вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інтсанції всупереч нормам ст. 129 ГПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнув з АТ «Укртрансгаз» на користь позивача 4 528, 96 грн. судового збору. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з АТ «Укртрансгаз» інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Змінити розподіл судових витрат, судові витрати покласти на позивача.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

04.09.2018 року між АТ «Укртрансгаз» (Замовник) та ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд» (Підрядник) укладено договір підряду. За умовами п. 1.1 договору Підрядник зобов`язується за завданням Замовника, яке зазначене у складі тендерної документації «технічні вимоги і якісні характеристики», в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, за результатами проведення процедури закупівлі №UA-2018-07-16-000010-b, на свій ризик власними та залученими силами і засобами, обладнанням, матеріалами і механізмами виконати у встановлений строк (додаток №3 до цього договору), а Замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити наступні роботи: «ремонт службового приміщення Рівненського ЛВУМГ (завершальні будівельні роботи), код ЄЗС ДК 021-2015:45400000-1) (а.с. 12-17).

Ціну договору, порядок оплати роботи сторони погодили у розділі 3 договору підряду.

Згідно із п. 3.1 за виконані роботи, згідно цього договору Замовник перераховує Підряднику у відповідності до договірної ціни (додаток №1 до договору) та на підставі підписаних сторонами акту (актів) передавання-приймання виконання робіт 478 171,09 грн., в т.ч. ПДВ 79 695,18 грн.

Оплата робіт за цим договором здійснюється Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника на підставі акту (актів) (типові форми КБ-3, КБ-2в) передавання-приймання виконаних робіт, протягом 30 календарних днів після підписання акту (актів) (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.7 договору остаточний розрахунок за цим договором проводиться Замовником після повного завершення виконання робіт, визначених у п. 1.1 цього договору, включаючи усунення виявлених під час приймання недоліків, тобто після підписання сторонами останнього акту передавання-приймання виконаних робіт (типова форма КБ-3, КБ-2в).

Після закінчення робіт Підрядник оформлює акт (акти) передавання-приймання робіт (типові форми КБ-3, КБ-2в) і у строк до 5 робочих днів передає їх Замовнику (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.3 сторони обумовили, що Замовник на протязі 5 робочих днів від дня отримання вказаних у п.5.2 договору документів зобов`язаний надіслати Підряднику підписаний акт (акти) виконаних робіт (типові форми КБ-3, КБ-2в) або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт. Якщо недоліки виконання робіт були виявлені в процесі їх надання, рекламація повинна бути направлена у 10 денний строк з дня їх виявлення. Підрядник зобов`язується усунути недоліки за свій рахунок в 30 денний строк після одержання рекламації.

Керуючись вимогами ст. 203 ЦК України, сторони домовились, що санкції, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України в частині % річних не застосовуються Підрядником у випадках порушення Замовником строків розрахунків, зазначених у цьому договорі, за виконані роботи, надані послуги та поставлену продукцію, що є предметом цього договору (п.п. 6.8, 6.10 договору).

На виконання умов договору підряду від 04.09.2018 року Підрядник виконав передбачені договором підрядні роботи на загальну суму 471 389,23 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи: актом №1 від 16.11.2018 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2018року (ф. КБ-2в) - на суму 173 639,90 грн.; актом №2 від 17.12.2018 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018року (ф. КБ-2в) - на суму 281 678,42 грн.; актом №3 від 17.12.2018 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018року (ф. КБ-2в) - на суму 16 070,90 грн.; довідкою від 17.12.2018 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2018р. - на загальну суму 471 389,23 грн. (а.с. 20-44).

Названі акти підписані без зауважень уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками відповідних юридичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за виконані позивачем роботи до подання даного позову в розмірі 173 639,90 грн., підтвердженням чого є банківська виписка від 21.12.2018 року (а.с. 61) та після подання позову відповідачем сплачено позивачу решту суми за виконані підрядні роботи в розмірі 16 070,90 грн. та 281 678,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 2134, 2135 від 02.04.2019 року (а.с. 80).

З наведеного вбачається, що відповідач здійснив повну оплату суми основного боргу в розмірі 471 389,23 грн. за виконані позивачем підрядні роботи згідно укладеного між сторонами договору підряду від 04.09.2018 року.

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду з позовом (з врахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог) (а.с. 88) про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 906,78 грн. та 8 535,09 грн. інфляційних втрат (донарахованих по день сплати відповідачем суми основного боргу).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами даного спору укладено договір підряду.

За приписами частин 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначалось вище п.3.3 договору підряду від 04.09.2018 року сторони погодили, що оплата робіт за цим договором здійснюється Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника на підставі акту (актів) (типові форми КБ-3, КБ-2в) передавання-приймання виконаних робіт, протягом 30 календарних днів після підписання акту (актів).

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що Замовник в порушення умов спірного договору підряду здійснив оплату за виконані Підрядником роботи згідно актів приймання виконання будівельних робіт з порушенням термінів, а саме по акту № 1 від 16.11.2018 - оплату проведено 21.12.2018 року (повинен був оплатити 17.12.2018), по актах № № 2, 3 від 17.12.2018 - 02.04.2019 року (мав оплатити 18.01.2019).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно поданого розрахунку позивачем нараховано 3% річних з в сумі 1 906,78грн. (а.с. 88).

Водночас, як зазначалось вище, пунктами 6.8, 6.10 договору підряду сторони погодили, що санкції, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України в частині % річних не застосовуються Підрядником у випадках порушення Замовником строків розрахунків, зазначених у цьому договорі, за виконані роботи, надані послуги та поставлену продукцію, що є предметом цього договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підписавши спірний договір підряду, сторони погодили умову про не нарахування 3% річних у випадку прострочення Замовником (відповідачем) строків оплати виконаних робіт.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції констатує відсутність правових підстав для стягнення 3 % річних у розмірі 1 906,78грн. про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок та підставно відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних не оскаржується.

Щодо нарахування інфляційних втрат в розмірі 8 535, 09 грн., у зв`язку з протермінуванням оплати за виконані роботи (а.с. 88), колегія суддів враховує таке.

В силу вищенаведених норм чинного законодавства України внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дана правова позиція у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Місцевий господарський суд перевіривши проведені розрахунки суми інфляційних втрат в межах заявлено періоду встановив правомірність до стягнення з відповідача 4 181,47 грн. індексу інфляції.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку суми інфляційних втрат вважає його арифметично вірними (розрахунок долучено).

Отже, суд першої інстанції законно і обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат нарахованих за період з 18.12.2018 по 01.04.2019 - в сумі 4 181,47 грн.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про відстрочення зобов`язань з оплати виконаних робіт передбачених п. 6.9 договору підряду.

Згідно із п. 6.9 договору підряду Замовник має право відстрочити виконання своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт за цим договором у разі наявності простроченого виконання зобов`язань Підрядника за іншими діючими договорами з Замовником або за штрафними санкціями, передбаченими цим договором, до моменту належного виконання Підрядником таких зобов`язань.

Отже, зазначена норма договору надає Замонику лише право на відстрочення виконання зобов`язань з оплати виконаних робіт і не має вказівки на автоматичне його застосування.

Таким чином, покликання на п. 6.9 договору підряду, як на підставу правомірності несплати за виконані підрядником роботи на думку колегії суддів є безпідставним.

Щодо порушення вимог пропорційності присудження судових витрат, на які покликається скаржник, колегія суддів враховує таке.

У відповідності до до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивач звертаючись до суду із заявою про зменшення та уточнення позовних вимог не звертався із клопотанням щодо повернення сплаченої суми судового збору, у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Таким чином, враховуючи положення наведеної норми права, колегія суддів вважає що у місцевого господарського суду були відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат у зв`язку з поданням ТзОВ «ТЕК-гідроенергобуд» заяви про зменшення та уточнення позовних вимог без відповідного клопотання останнього.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Львівської області від 23.07.2019 у справі №914/480/19.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись, ст. ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 23.07.2019 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на АТ «Укртрансгаз».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.12.2019 року.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Галушко Н.А.

Зварич О.В.