УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

26.12.2019Справа № 910/18680/19

Суддя Господарського суду міста Києва М.О. Лиськов, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (01042, м. Київ, вул. Філатова, буд. 10-А; ) про вжиття заходів забезпечення позову і додані до неї матеріали, подану до пред`явлення позову

Особи, які можуть отримати статус учасника справи:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (проспект Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049; )

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (блв. Марії Приймаченко, 1/27, м. Київ, 01042, )

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (далі - заявник, ТОВ "Корнет Холдинг") звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд зупинити дію Договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019, укладеного за результатами процедури № UA-2019-03-07-001178-Ь та додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до договору поставки №ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 шляхом заборони Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (проспект Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049; ) та Товариству з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (блв. Марії Приймаченко, 1/27, м. Київ, 01042, ) вчиняти будь-які дії на виконання договору від 09.09.2019 № ЦЗВ-14-02719-01 та додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує на те, що укладення між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (далі - ТОВ "Міроіл") за результатами процедури №UA-2019-03-07-001178-Ь Договору поставки №ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 (далі - Договір) суперечить положенням статей 3, 31 Закону України "Про публічні закупівлі".

З огляду на викладене, заявник зазначає про те, що з метою захисту порушеного права буде звертатись до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання Договору №ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до Договору недійсними.

Необхідність застосування обраного заходу забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що вчинення дій АТ "Українська залізниця" та ТОВ "Міроіл" на виконання умов Договору, в разі задоволення його позову та визнання Договору № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до Договору недійсними, фактично унеможливить виконання судового рішення зі спору і захист порушених прав та інтересів заявника за його позовом.

Заява відповідає вимогам статті 139 Господарського процесуального кодексу України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про доцільність задоволення заяви про забезпечення позову у зв`язку із наступним.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018р. Верховного суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018р. по справі №911/2930/17.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Статтею 140 ГПК України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9).

Окрім того, судом враховано, що за жодних умов заходи забезпечення позову не можуть бути використані як санкція для відповідача або як спосіб примусити відповідача діяти певним чином під загрозою заподіяння збитків шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а також не можуть бути наслідком зловживання позивачем своїми правами на шкоду відповідачеві з санкціонованого дозволу суду.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, також слід врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб.

Аналогічної правової позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у Постанові №910/12355/19 від 11.10.2019.

У поданій до суду заяві заявник зазначив про намір звернутися до суду з немайновими позовними вимогами до АТ "Українська залізниця" та ТОВ "Міроіл" про визнання Договору № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до Договору недійсними.

Оскільки у даному разі позивач має намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку, за переконанням суду, не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права (ст.ст.136-137 ГПК України) до спірних правовідносин викладений у Постанові Об`єднаної Палати КГС від 16.08.2018 р. у справі №910/1040/18, який цілком враховується господарським судом при винесенні відповідної ухвали.

У даному випадку, суд дійшов висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову щодо заборони АТ "Українська залізниця" та ТОВ " Міроіл " вчиняти будь-які дії на виконання Договору поставки Договору № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до Договору є співмірним та відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності.

При цьому, забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, і наявний прямий зв`язок між обраними заявником заходом забезпечення позову і предметом майбутнього позову, а саме обрані заходи спроможні забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника.

Суд погоджується з доводами заявника, що у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову та в разі задоволення його позову та визнання Договору № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до Договору недійсними, обраний ним спосіб захисту і поновлення порушених прав та інтересів буде неефективним та фактично унеможливить виконання судового рішення зі спору.

Як наслідок, заявник не зможе захистити порушені права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Таким чином, заявником було належним чином обґрунтовано та доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів наявність обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов`язує можливість вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг " про забезпечення позову до подання позовної заяви частково, а саме заборонити АТ "Українська залізниця" та ТОВ "Міроіл" вчиняти будь-які дії на виконання Договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до нього.

Водночас, суд не вбачає правових підстав для зупинення дії Договору поставки №ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до нього, оскільки, по-перше, обраний заявником захід забезпечення у цій частині не узгоджується з положеннями пунктів 1 - 9 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, а по-друге, вжиття вищевказаного заходу забезпечення позову, за висновком суду, буде достатньо для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених прав та інтересів заявника.

Отже, суд вважає за доцільне до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва у даній справі вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ "Українська залізниця" та ТОВ "Міроіл" вчиняти будь-які дії на виконання Договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019 до нього.

Судом встановлено, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" в частині заборони АТ "Українська залізниця" та ТОВ "Міроіл" вчиняти будь-які дії на виконання Договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019 та Додаткових угод №1 від 11.10.2019 та №3 від 16.12.2019, жодним чином не порушують інтересів відповідачів та інших осіб, не спрямовані на заподіяння збитків відповідачам, і в той же час дозолять уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушення прав не тільки позивача, а й інших осіб, у випадку задоволення позову.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом встановлення відповідних заборон не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не впливають на господарську діяльність відповідачів чи інших учасників спірних правовідносин, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Оскільки, обрані судом способи забезпечення позову не порушують прав осіб, що не є учасниками судового процесу, та співвідносяться з предметом позову, а отже існує зв`язок між конкретними заходами до забезпечення позову і предметом позову, а тому вжиті судом заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-141 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» (проспект Повітрофлотський, 11/15, м. Київ, 03049; ) та Товариству з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (вул. Марії Приймаченко, 1/27, м. Київ, 01042, ) вчиняти будь-які дії на виконання договору поставки від 09.09.2019 № ЦЗВ-14-02719-01 та додаткових угод № 1 від 11.10.2019 та № 3 від 16.12.2019 до договору поставки № ЦЗВ-14-02719-01 від 09.09.2019.

3. В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" відмовити.

4. Стягувачем за ухвалою суду є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (01042, м. Київ, вул. Філатова, буд. 10-А; ідентифікаційний код 39798690).

5. Боржником-1 за ухвалою суду є: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 11/15; ідентифікаційний код 40081347);

Боржником-2 за ухвалою суду є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Міроіл" (блв. Марії Приймаченко, 1/27, м. Київ, 01042, )

6. Ухвала підлягає негайному виконанню, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років у строк до 27.12.2022 включно.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (26.12.2019) та може бути оскаржено в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції безпосередньо до суду апеляційної інстанції в строк, визначений ст. 256 ГПК України.

Суддя Максим Олександрович Лиськов