ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2019 р. Справа№ 910/14149/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" на ухвалу Господарського міста Києва від 31.10.2019

за заявою Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк" про забезпечення позову

у справі № 910/14149/19 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ-Інтернешинал"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Баукс Інжиніринг Ком"

4. ОСОБА_1

про стягнення 10 655 828,22 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: Глевацька О.В. довіреність № 35 від 08.11.2019

від відовідача-1: Корецька Т.О., ордер серія КВ№045159 від 20.12.2019

від відовідача-2: Корецька Т.О., ордер серія КВ№045163 від 20.12.2019

від відовідача-3: Корецька Т.О., ордер серія КВ№045164 від 20.12.2019;

директор Плотнік Н.В.

від відовідача-4: Корецька Т.О., ордер серія КВ№045157 від 20.12.2019;

ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 від 08.10.2010

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Вест Файненс енд Кредит банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп", Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ-Інтернешинал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Баукс Інжиніринг Ком" та ОСОБА_1 про стягнення 10 655 828,22 грн.

25.10.2019 до Господарського міста Києва позивачем було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/14149/19 заяву Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк" про забезпечення позову у справі № 910/14149/19 за позовом Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп", Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ-Інтернешинал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Баукс Інжиніринг Ком", ОСОБА_1 про стягнення 10655828,22 грн задоволено частково.

Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп", які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 10655828 грн 22 коп.

Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "РВ-Інтернешинал", які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 10655828 грн 22 коп.

Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Баукс Інжиніринг Ком" , які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 4826789 грн 60 коп.

Накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, та належать ОСОБА_1 , які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову в розмірі 10655828 грн 22 коп.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/14149/19 та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк" про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт зазначає, що позивач не надав жодного доказу в обґрунтування доводів щодо наявності підстав для забезпечення позову у даній справі, зокрема, не доведено обставин вчинення відповідачами дій, які б могли свідчити про ухилення від виконання судового рішення. Також апелянт звертає увагу на те, що виконання зобов`язань за кредитними договорами забезпечено заставою рухомого майна та товарів в обороті. Крім того, позивач посилається на те, що накладення арешту на грошові кошти, розміщені на будь-яких рахунках відповідачів 1, 2, 3 в межах предмету позову перешкоджають їх господарській діяльності.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2019, справа № 910/14149/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2019 року поновлено ТОВ "Крафт Пайп" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Крафт Пайп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі № 910/14149/19; розгляд справи призначено на 24.12.2019; встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань.

23.12.2019 від АТ "Вест Файненс енд Кредит банк" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачів жодним чином не призводять до негативних наслідків, таких як втручання у діяльність або повне припинення господарської діяльності або погіршення стану майна, а лише запроваджують законні обмеження, наявність яких дозволяє створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду в разі задоволення позову. За твердженнями позивача, оскільки відповідачі не надають банку фінансову звітність, не сплачується кредитна заборгованість, то наявні підстави стверджувати про невиконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позову банку. Також позивач зазначає, що посилання апелянта на ту обставину, що ним не вчинялись будь-які дії по відчуженню свого майна не може братися судом до уваги, оскільки недопущення цих дій є метою застосування заходу забезпечення.

Відповідачі-2, 3, 4 не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку.

В судовому засіданні 24.12.2019 оголошувалась перерва до 26.12.2019.

26.12.2019 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку присутніх представників сторін в судовому засіданні 26.12.2019, дійшла до висновку про залишення його без розгляду на підставі приписів ч. 2 ст. 207 ГПК України як таке, що було заявлено поза межами підготовки справи до розгляду без обґрунтування поважності причин пропуску строку подання.

Представники відповідачів в судовому засіданні 26.12.2019 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 26.12.2019 заперечував проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Предметом позову у даній справі є вимога АТ "Вест Файненс енд Кредит банк" про стягнення солідарно з позичальника - ТОВ "Крафт Пайп" та з поручителів - ТОВ "РВ-Інтернешинал", ТОВ "Баукс Інжиніринг Ком" та ОСОБА_1 заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 191-1338/17-КЮ від 25.07.2017, що станом на 05.09.2019 року становить в загальному розмірі 4826789 грн 60 коп. А також про солідарне стягнення з боржника - ТОВ Крафт Пайп" та з поручителів - ТОВ "РВ-Інтернешинал", ОСОБА_1 заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 228-1338/18-КЮ від 12.06.2018, що станом на 05.09.2019 року становить в загальному розмірі 5829038 грн. 62 коп.

Подаючи заяву про застосування заходів забезпечення позову АТ "Вест Файненс енд Кредит банк" вказувало на наявність підстав вважати, що рішення у даній справі може бути не виконано без вжиття заходів забезпечення позову. Так позивач, зокрема, посилався на те, що у нього є підстави вважати про існування ризиків відчуження відповідачами належного їм майна та коштів з метою невиконання обов`язків перед банком. Крім того, позивач зазначав про те, що невиконання умов кредитних договорів, що полягає в несплаті відсотків за користування кредитом, неповерненні кредитних коштів та у ненаданні банку фінансової звітності свідчить про погіршення фінансового стану відповідачів, а тому, на думку позивача, існує реальна можливість ускладення виконання рішення суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 136, 137 ГПК України, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективно захистити або поновити порушені чи оспорювані права або інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів, за результатами перегляду апеляційної скарги на ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, не погоджується з вищевикладеними висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

Як вбачається з переданих на розгляд апеляційному господарському суду матеріалів оскарження у даній справі, позивач вказував на те, що у нього є підстави вважати, що існує ризик відчуження відповідачами належного їм майна та коштів з метою невиконання обов`язків перед банком.

Проте, до заяви про забезпечення позову позивачем не надано жодних документів в підтвердження обставин того, що майно або кошти, які є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

По суті, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідачів від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження наміру відповідачів ухилитися від виконання рішення в разі задоволення позову в даній справі.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що майно та грошові кошти відповідачів можуть зникнути внаслідок виведення активів з підприємств, при цьому будь-яких відомостей стосовно наявних у відповідачів активів так і наміру відчуження таких активів (пошук покупців нерухомості, пошук покупців корпоративних прав, укладення договорів стосовно відчуження активів) - відсутні у матеріалах справи і позивачем до заяви про вжиття заходів для забезпечення позову додано не було.

Поряд з цим, Північний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що в статті 6 ГК України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Принцип змагальності, закріплений у ст. 13 ГПК України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом накладення арешту на грошові кошти у значному розмірі.

Місцевий господарський суд, на переконання колегії суддів, не надав належної оцінки наявності або відсутності доказів того, що вжиті заходи забезпечення позову не будуть перешкоджати господарській діяльності відповідачів.

Такий засіб забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти обмежить права працівників на отримання заробітної плати та позбавить можливості відповідачів сплачувати податки, збори та обов`язкові платежі до державного бюджету України, тобто не враховано та не надано правову оцінку ймовірності порушення у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, державою гарантовано та законодавчо закріплено право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Водночас, накладаючи арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих в будь-яких установах банках та належать відповідачам, місцевим господарським судом не було враховано того, що господарюючим суб`єктом можуть використовуватись, зокрема, рахунки для виплати заробітної плати, для обліку коштів соціального страхування в національній валюті. Тобто може мати місце накладення арешту на кошти, розміщені на рахунках зі спеціальним режимом використання.

Посилання на наявність інших судових проваджень майнового характеру, учасниками яких є відповідачі, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, оскільки є припущеннями, не підтвердженими належними доказами. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №922/2673/18 та від 02.04.2019 у справі №918/702/18.

Також не може бути достатньою обґрунтованою підставою для застосування заходів забезпечення позову посилання позивача на те, що невиконання кредитних зобов`язань та неподання звітності є свідчення погіршення фінансового стану відповідачів, оскільки наведене лише свідчить про невиконання відповідачем-1 договірних зобов`язань, що підлягає встановленню під час вирішення спору по суті.

Крім того, апеляційна інстанція встановила, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, заборгованість за якими є предметом судового розгляду у даній справі, укладались договори застави рухомого майна, застави товарів в обороті. Вартість предмета застави, визначалась за домовленістю сторін договору, та сукупно перевищує розмір заявленої до стягнення заборгованості. Доказів того, що відповідачами вчиняються дії, в результаті яких майно може зникнути та може бути неможливим звернення стягнення на заставне майно позивачем також до матеріалів справи не надано.

Таким чином, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції належним чином не з`ясовано обставини, пов`язані з наявністю чи відсутністю доказів на підтвердження фактичного вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у разі задоволення позову у даній справі, у зв`язку з цим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України з підстав, наведених вище, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при вирішенні питання про забезпечення позову місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 31.10.2019. Апеляційна інстанція приймає нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" на ухвалу Господарського міста Києва від 31.10.2019 підлягає задоволенню.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" на ухвалу Господарського міста Києва від 31.10.2019 у справі №910/14149/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2019 у справі №910/14149/19 скасувати.

3. В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Вест Файненс енд Кредит банк" (01030, м. Київ, вулиця Леонтовича, будинок 4, літ. А, А1; ідентифікаційний код 34575675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крафт Пайп" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 121-Б, квартира 217; ідентифікаційний код 36507701) 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн 00 коп судового збору, сплаченого стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

6. Матеріали оскарження у справі №910/14149/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 28.12.2019