ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/708/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д. (головуючий), Стратієнко Л.В., Ткач І.В.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя Баранов Д.О.)

від 21.06.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Зубець Л.П., судді - Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.)

від 17.09.2019

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000»

до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м. Києва

про стягнення 390 000,00 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень проти позову.

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» (далі - позивач, ТОВ «Автопоставка 3000») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва» (надалі - відповідач) про стягнення 390 000,00 грн.

1.2. В обґрунтування позову ТОВ «Автопоставка 3000», посилаючись на приписи статті 22, частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, зазначає, що у зв`язку з ненаданням відповідачем заявки на поставку товару за договором № 361 на закупівлю товарів за державні кошти від 01.11.2018, від дати отримання якої обчислюється строк виконання позивачем свого обов`язку поставити відповідачу товар, позивачу завдано збитки у виді упущеної вигоди в розмірі 390 000,00 грн, оскільки товар, передбачений умовами договору, позивач повинен був поставити за ціною саме 390 000,00 грн.

1.3. Позов обґрунтовано такими обставинами:

1.3.1 01.11.2018 між КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва» (замовник) та ТОВ «Автопоставка 3000» (постачальник) укладено Договір №361 на закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у період дії договору на підставі письмових заявок (додаток №2) замовника, поставити замовнику товар: Код за ДК 021:2015 - 34210000-2 Кузови транспортних засобів (автомобільна кабіна МАЗ 5551 першої комплектності, кузов МАЗ 5551), Лот 1 - Автомобільна кабіна МАЗ5551 першої комплектності (товар), а замовник - прийняти і оплатити поставлений товар.

1.3.2 Відповідно до пункту 5.1. договору строк поставки товару - протягом 2018 року. Поставка товару здійснюється виконавцем протягом 30 календарних днів з дня надання заявки замовником.

1.3.3 Згідно з пунктом 5.2 договору за порушення терміну поставки товару за цим договором постачальник несе відповідальність згідно з умовами договору та чинного законодавства України.

1.3.4 Пунктом 5.5. договору передбачено, що заявка замовника на товар передається постачальнику засобами факсимільного або електронного зв`язку на електронну адресу позивача.

1.3.5 Пунктом 10.1. договору встановлено, що він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018, а в частині фінансових зобов`язань та поставки товару - до повного їх виконання.

1.3.6 Позивач звернувся до відповідача з листом від 05.12.2018 за № 204/12-18, в якому вимагав надіслати ТОВ «Автопоставка 3000» заявку щодо поставки товару за договором. Цей лист відповідач отримав 17.12.2018.

1.3.7 05.12.2018 позивач надіслав відповідачу також телеграму, в якій вимагав надати заявку на поставку товару за договором. На лист і телеграму відповідач відповіді не надав, як і не надав заявку на поставку товару, у зв`язку з чим позивачу завдано збитки у виді упущеної вигоди у розмірі 390 000,00 грн.

1.4 Відповідач у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що:

1.4.1 договір було укладено під умовою надання заявки, моментом виникнення прав і обов`язків сторін за змістом пункту 1.1. договору є саме момент подання заявки. Оскільки заявку до закінчення строку договору покупець постачальнику не подав, то зобов`язання сторін за договором поставки не виникли, і тому не могли бути порушені;

1.4.2 позивач не надав доказів про те, що відповідач порушив зобов`язання за договором.

1.5. У відповіді на відзив позивач стверджує, що оскільки договір було укладено під умовою надання заявки, і відповідач сам створив цю умову, і навіть після вимоги позивача надати заявку, не надав її, то суд має визначити, що така відкладальна умова настала, тобто настало зобов`язання відповідача подати заявку на поставку товару, яке не виконано.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 у справі №910/708/19 у позові відмовлено повністю.

2.1.1 Суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Автопоставка 3000» не довело наявність елементів складу цивільного правопорушення: збитки, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, оскільки пунктом 6.1. договору передбачено лише такі обов`язки замовника (відповідача) як своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар та приймати поставлений товар. Натомість обов`язку відповідача подавати заявку позивачеві договір не містить.

2.1.2 Суд відхилив доводи позивача про те, що його прибуток міг би становити 390 000,00 грн (у випадку поставки товару відповідачу), оскільки вони не узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами щодо обов`язку позивача сплатити третій особі ФОП Костькіну М. за цей товар 345 000,00 грн, що зменшує прибуток позивача до 45 000,00 грн; а також що позивач дійсно витратив 345 000,00 грн на придбання товару у зазначеної третьої особи, оскільки докази на підтвердження цього відсутні.

2.1.3. Місцевим господарським судом встановлено, що умовами договору передбачено можливість зменшення суми (ціни) договору в залежності від реальної потреби, а тому позивач не довів, що імовірний його прибуток, в разі виконання умов договору, склав би 390 000,00 грн

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 у справі № 910/708/19 залишено без змін.

2.2.1. Апеляційний господарський суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів наявність елементів складу цивільного правопорушення: збитки, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, оскільки договором не передбачено обов`язку з надсилання позивачу заявки на поставку товару.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи.

3.1. 09.10.2019 ТОВ «Автопоставка 3000» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 у справі № 910/708/19, в якій просить повністю скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

3.2. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій:

3.2.1. не застосували норму частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, не взявши до уваги, що відповідач не виконав передбачений пунктом 1.1. договору обов`язок з надсилання позивачу заявки на поставку товару у 7-денний строк з дня отримання вимоги про направлення такої заявки, викладеної в листі позивача від 05.12.2018 за № 204/1-18;

3.2.2. в порушення частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, абзацу 2 частини 1 статті 617, частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України не врахували, що відсутність коштів у відповідача не є підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання обов`язку за договором;

3.2.3. порушили норми частин 1 та 2 статті 226 Господарського кодексу України, не врахувавши вину відповідача у невжитті останнім всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про неможливість виконання договору поставки.

3.3. 15.11.2019 відповідач подав відзив на касаційну скаргу в якому просить скаргу залишити без задоволення, а дії позивача визнати зловживанням процесуальними правами. Відповідач вважає, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Статтею 610 Цивільного кодексу України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

4.2. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

4.3. Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій за-вдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

4.4. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

4.5. При цьому, відповідно до частини 2 та 4 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

4.6. У частині 2 статті 224 Господарського кодексу України зазначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

4.7. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (п. 3 частини 1 статті 225 Господарського кодексу України).

4.8. Відповідно до сталої судової практики для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

4.9. Предметом спору є стягнення збитків, які настали внаслідок невиконання відповідачем свого обов`язку щодо надання позивачу заявки на поставку товару, внаслідок чого останньому завдано збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки позивач розраховував реалізувати придбаний у третіх осіб товар за 390 000,00 грн.

4.10. Судами встановлено, що позивач не довів розмір понесених збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки не надав належних доказів, які б засвідчували, що ним були понесені витрати на покупку товару в третіх осіб.

4.11. Також, позивач не довів, що в діях відповідача була протиправна поведінка, оскільки умовами, укладеного між сторонами договору, передбачене право, а не обов`язок подання заявки на поставку товару.

4.12. З огляду на те, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України не було доведено протиправної поведінки відповідача, оскільки в договорі, укладеному між сторонами у справі, відсутні умови щодо обов`язку відповідача подавати заявку позивачу, Верховний Суд вважає, що висновок судів про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування упущеної вигоди відповідає матеріалам справи, встановленим судами обставинам та вимогам закону.

4.13. Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані доводи заявника касаційної скарги про необхідність застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, правила, встановленого в частині 2 статі 530 Цивільного кодексу України, щодо виконання боржником обов`язку у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги про подання заявки на поставку, оскільки строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, тому що такого обов`язку відповідача ні законом, ні договором не встановлено.

4.14. Доводи скаржника, що суди попередніх інстанцій в порушення частин 1 та 2 статті 226 Господарського кодексу України, не врахували вину відповідача, яка полягала у невжитті останнім всіх необхідних заходів щодо повідомлення позивача про неможливість виконання договору поставки, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки нормами права, які регулюють відносини, що виникають з договору поставки, а також положеннями договору, укладеного між сторонами справи, передбачене право, а не обов`язок замовника надавати заявку на поставку товару, а тому твердження заявника, що відповідачем не виконано своїх обов`язків щодо повідомлення про неможливість виконання договору поставки є безпідставними та необґрунтованими.

4.15. Верховний Суд зазначає про помилковість висновку судів щодо покладення на позивача обов`язку доведення відсутності вини відповідача, а саме - відсутності бюджетних асигнувань на 2018 рік, який, водночас, не вплинув на правильність ухвалених рішень, оскільки встановлена судами відсутність такого елементу цивільного правопорушення як протиправність поведінки відповідача виключає необхідність доведення його вини у заподіянні збитків.

4.16. Твердження заявникаё що судами попередніх інстанцій не враховані висновки щодо застосування норм права, що викладені у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 909/190/18 судом касаційної інстанції відхиляються, оскільки фактичні обставини у справі, що розглядається та у справі № 909/190/18 є різними, а саме - предметом спору у зазначеній заявником справі є, зокрема, встановлення правових підстав для визнання незаконними дій щодо визнання торгів за результатами публічних закупівель такими що не відбулися, на підставі абзацу 4 частини 2 статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку із скороченням видатків на здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг. Предметом спору у справі № 910/708/19 є встановлення наявності або відсутності обов`язку покупця надавати заявку постачальнику на поставку товару за укладеним договором поставки. Отже, на відміну від справи, що розглядається, у справі № 909/190/18 договір між сторонами взагалі не було укладено внаслідок встановленої судами протиправної поведінки відповідача.

4.17. Аргументи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки оцінених ними доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях.

4.18. Водночас, касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Згідно з положеннями статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.3. З огляду на те, що позивач не довів в судах попередніх інстанцій усіх елементів цивільного правопорушення, зокрема протиправність поведінки відповідача, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків (упущеної вигоди). Рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.4. За таких обставин, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

6. Щодо судових витрат.

6.1. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 315 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції повинен бути зазначений, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

6.2. З огляду на висновок Верховного Суду про відмову у задоволенні касаційної скарги, відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 у справі № 910/708/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Л. Стратієнко

І. Ткач