ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Справа№ 910/5241/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представників сторін:

скаржник (в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Харківської області): Кошовський С.В. - посвідчення № 923 від 23.06.2013

від ОСОБА_1 : Боряк Г.Ю. - ордер серії АА № 1001019 від 22.11.2019

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет" Кошовського Сергія Васильовича на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року

у справі № 910/5241/16 (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь- Маркет" Кошовського Сергія Васильовича

до ОСОБА_1

про повернення дебіторської заборгованості в сумі 128 066,66 грн.

в межах справи № 910/5241/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Монофіломент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/5241/16 відмовлено у задоволенні позову ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. до ОСОБА_1 про повернення дебіторської заборгованості в сумі 128 066,66 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ліквідатор банкрута звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Сталь-Маркет" дебіторську заборгованість у сумі 128 066,66 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Грек Б.М., Доманська М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 року апеляційну скаргу ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/5241/16 залишено без руху у зв`язку з визнанням причин пропуску строку на подання апеляційної скарги неповажними та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків протягом 10 днів з дня отримання відповідної ухвали.

03.12.2019 року, згідно відтиску поштового штемпелю на конверті, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали суду від 26.11.2019 року подано заяву про усунення недоліків поданої апеляційної скарги, в якій наведено інші підстави та обґрунтування для поновлення строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами на їх підтвердження.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі № 910/5241/16, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.12.2019 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

11.12.2019 року, згідно відтиску штампу канцелярії суду, апелянт завернувся до суду із заявою про проведення судового засідання 19.12.2019 року в режимі відеоконференції, проведення якої просить забезпечити у приміщенні Господарського суду Харківської області або Дзержинського районного суду міста Харкова.

Ухвалою суду від 13.12.2019 року заяву ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задоволено та доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Харківської області.

У зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. у відпустці, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року для розгляду справи № 910/5241/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 19.12.2019 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/5241/16 за апеляційною скаргою ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року.

Ліквідатор ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовський С.В. в судовому засіданні 19.12.2019 року в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Харківської області вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Сталь-Маркет" дебіторську заборгованість у сумі 128 066,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

19.12.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви ліквідатора, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

При цьому, судова колегія враховує, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року.

У пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень даного кодексу зазначено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнати таким, що втратив чинність, в тому числі, Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).

Таким чином, станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції (19.12.2019 року) Закон України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність.

Разом з тим, як зазначалось, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тобто, суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень переглядає в апеляційному порядку законність винесення судових актів, прийнятих місцевими господарськими судами.

Оскільки спірні правовідносини у справі виникли під час дії Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", чинного на той час, і місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану постанову, керувався відповідними положеннями даного Закону, то під час перегляду справи в апеляційному порядку на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм законодавства, чинного до введення у дію Кодексу України з процедур банкрутства, застосуванню підлягають норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у відповідній редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/5241/16 про банкрутство ТОВ "Сталь-Маркет", провадження у якій порушено ухвалою господарського суду міста Києва 16.05.2016 року за заявою ТОВ "Монофіломент".

Ухвалою попереднього засідання від 25.07.2016 року затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Сталь-Маркет" на суму 1 155 474,87 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кошовського С.В.

У лютому 2019 року ліквідатор ТОВ "Сталь-Маркет" арбітражний керуючий Кошовський С.В. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про повернення дебіторської заборгованості в сумі 3 016 243,79 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено заявнику п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліку шляхом здійснення оплати судового збору у розмірі 45 243,66 грн. та надання відповідного підтвердження суду.

11.04.2019 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" арбітражного керуючого Кошовського С.В. про уточнення позовних вимог, в якій позивачем зменшено заявлені вимоги до відповідача до суми 128 066,66 грн. та усунуто недоліки, встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 року.

Заявлені позовні вимоги про повернення дебіторської заборгованості в сумі 128 066,66 грн. обґрунтовані тим, що в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ "Сталь-Маркет" арбітражним керуючим Кошовським С.В. було виявлено, що згідно з банківськими виписками по рахунку ТОВ "Сталь-Маркет" № НОМЕР_1 в ПАТ "ПриватБанк" за період з 21.11.2014 року по 06.03.2015 року відповідачу, який був керівником ТОВ "Сталь-Маркет", на його рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "ПриватБанк" було перераховано зворотну фінансову допомогу у загальному розмірі 3 076 243,79 грн., яка відповідачем не повернута.

28.04.2017 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення дебіторської заборгованості банкрута, яка відповідачем не виконана.

З огляду на викладені обставини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача дебіторської заборгованості в сумі 128 066,66 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

В свою чергу, відповідачем у справі заявлено вимогу про застосування строків позовної давності та відповідних наслідків спливу таких строків, оскільки згідно позовної заяви грошові перекази з розрахункового рахунку боржника на картковий рахунок ОСОБА_1 на загальну суду 3 076 243,79 грн. були здійснені підприємством з 21.11.2014 року по 06.03.2015 року, а з позовною заявою до суду ліквідатор звернувся лише 04.02.2019 року, тобто через 3 роки та 11 місяців після здійснення останнього перерахування коштів.

За наслідками розгляду заявлених вимог, ухвалою господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/5241/16 у задоволенні позову ліквідатора ТОВ "Сталь-Маркет" Кошовського С.В. відмовлено.

Приймаючи вказану ухвалу, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими доводи відповідача стосовно спливу встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмову у позові.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, місцевим господарським судом залишено поза увагою, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17.

Незважаючи на викладене, в оскаржуваній ухвалі судом не зазначено чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся, чим порушено положення ст. ст. 261 ЦК України.

Одночасно з наведеним вище, апеляційний суд під час перегляду справи в апеляційному порядку, досліджуючи матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом та розпорядження його майном.

Згідно ч. 3 ст. 41 Закону з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

В силу приписів ч. 2 наведеної статті Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Сталь-Маркет" зареєстровано 03.03.2014 року.

Відповідно до інформаційного листа ДПІ в Оболонському району ГУ ДФС у м. Києві від 28.04.2017 року в період з 15.06.2015 року по 22.07.2015 року керівником, головним бухгалтером боржника значився Мельник М.О.

На дату звернення ліквідатора з даним позовом у боржника відкритий один ліквідаційний рахунок у АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , інші рахунки закриті.

Під час здійснення ліквідатором своїх обов`язків в ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором ТОВ "Сталь-Маркет" арбітражним керуючим Кошовським С.В. виявлено, що згідно з банківськими виписками по рахунку ТОВ "Сталь-Маркет" № НОМЕР_1 в ПАТ "ПриватБанк" за період з 21.11.2014 року по 06.03.2015 року на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "ПриватБанк" було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 3 076 243,79 грн., а саме: 21.11.2014 року - 200 000,00 грн., 23.11.2014 року - 50 000,00 грн., 24.11.2014 року - 140 000,00 грн., 24.11.2014 року - 150 000,00 грн., 25.11.2014 року - 60 000,00 грн., 26.11.2014 року - 150 000,00 грн., 27.11.2014 року - 135 000,00 грн., 28.11.2014 року - 50 000,00 грн., 28.11.2014 року - 50 000,00 грн., 30.11.2014 року - 16 900,00 грн., 01.12.2014 року - 44 200,00 грн., 02.12.2014 року - 14 700,00 грн., 06.12.2014 року - 38 890,00 грн., 09.12.2014 року - 81 169,56 грн., 12.12.2014 року - 95 000,00 грн., 13.12.2014 року - 50 480,00 грн., 17.12.2014 року - 76 640,44 грн., 19.12.2014 року - 41 260,00 грн., 19.12.2014 року - 90 330,00 грн., 23.12.2014 року - 76 141,17 грн., 24.12.2014 року - 62 184,12 грн., 25.12.2014 року - 80 889,00 грн., 26.12.2014 року - 69 425,00 грн., 24.12.2014 року - 26 505,00 грн., 29.12.2014 року - 50 000,00 грн., 30.12.2014 року - 100 000,00 грн., 31.12.2014 року - 100 000,00 грн., 07.01.2015 року - 100 000,00 грн., 16.01.2015 року - 8 000,00 грн., 23.01.2015 року - 28 570,00 грн., 05.02.2015 року - 140 000,00 грн., 06.02.2015 року - 89 450,00 грн., 09.02.2015 року - 45 400,00 грн., 10.02.2015 року - 5 200,00 грн., 06.03.2015 року - 29 909,50 грн., 06.03.2015 року - 470 000,00 грн..

Згідно п. 5.6. Положення про організацію діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.2013 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, банківська виписка є підтвердженням факту перерахування коштів.

Згідно наявної у справі виписки по рахунку боржника, відкритого у ПАТ "Приватбанк", відповідні грошові перекази здійснювалась підприємством на кореспондентський рахунок № НОМЕР_2 шляхом поповнення банківських карток № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_7 ІПН НОМЕР_5 з призначенням платежу "надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги для ОСОБА_1 згідно договору".

Судом встановлено, що всі перераховані банківські картки прив`язані до одного банківського рахунку - № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , про що останнім зазначено у відповіді від 22.05.2017 року на вимогу ліквідатора № 78/53 від 27.04.2017 року, та на який було перераховано кошти.

Згідно виписки по карткам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , наданою представником відповідача, сума коштів, яка перераховувалась з рахунку банкрута на вказані картки в цей же день зараховувалась відповідачу.

Тобто видатки з рахунка банкрута та зарахування на карткові рахунки ОСОБА_1 повністю збігаються.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що відповідна сума коштів була перерахована саме відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 ГК України, платежі за грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Отже, повернути надану безвідсоткову фінансову допомогу ОСОБА_1 повинен був шляхом перерахування грошових коштів на відкриті банківські рахунки ТОВ "Сталь-Маркет".

Відповідно до виписок з рахунків боржника в ПАТ "Альфа-Банк" та ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідну фінансову допомогу ОСОБА_1 боржнику не повернуто.

Судом також враховано, що представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.12.2019 року підтвердив факт відкриття рахунку №3401 на ім`я ОСОБА_1 , а також факт зарахування відповідної суми коштів на вказаний рахунок, однак заперечив факт отримання та розпорядження цими грошами саме ОСОБА_1 , посилаючись на наявність відкритого Дніпровським управлінням поліції ГУНП у м. Києві кримінального провадження №0007093, порушеного 22.05.2017 року за заявою ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 , який був директором ТОВ "Сталь-Маркет" з 26.08.2014 року по 15.06.2015 року, за фактом заволодіння шляхом шахрайства належними відповідачу банківськими картками АТ КБ "ПриватБанк" і виведення з підприємства коштів в сумі 3 076 243,79 грн.

Разом з тим, вказані доводи відповідача судом апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки вони не спростовують факту отримання відповідачем на власний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , грошових коштів ТОВ "Сталь-Маркет" у визначеній ліквідатором сумі.

Оскільки вимогу ліквідатора банкрута про повернення дебіторської заборгованості ОСОБА_1 не виконав та відповідну поворотну фінансову допомогу банкруту не повернув, ліквідатор звернувся до господарського суду з даним позовом на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

З цього приводу судова колегія зазначає, що у разі, якщо позивач вважає кошти безпідставно набутими, то не може застосовуватись такий спосіб захисту як стягнення боргу. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, за переконанням відповідача, насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №918/101/18.

При цьому, у постанові від 16.10.2018 року у справі №922/3796/16 Верховний Суд зазначив, що головним питанням для правильного вирішення спору (щодо застосування ст. 1212 ЦК України) є встановлення факту наявності (відсутності) договірних відносин між суб`єктами спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор банкрута у травні 2017 року звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення дебіторської заборгованості у розмірі 3 076 243,79 грн., однак ухвалою суду від 26.05.2017 року у справі № 910/8279/17 відмовлено у прийнятті позовної заяви з підстави непідсудності даної справи господарському суду, оскільки відповідачем виступає фізична особа та роз`яснено позивачу про можливість заявлення вказаних вимог в порядку цивільного судочинства.

В подальшому ліквідатор банкрута 29.08.2017 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою від 21.08.2017 року №78/77 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Правове обґрунтування зазначеного позову, зокрема, зводилось до порушення ОСОБА_1 положень ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1049, 1050 ЦК України щодо належного виконання зобов`язань за договорами поворотної фінансової допомоги (позики), тобто підставою позову було порушення ОСОБА_1 договірних зобов`язань.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.08.2018 року у справі № 755/12934/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30.11.2018 року, у задоволенні позову відмовлено з підстав відсутності між сторонами будь-яких договірних відносин з приводу надання фінансової допомоги у сумі 3 016 243,79 грн. При уьому, стаття 1212 ЦК України, як підстава позову, ліквідатором до районного суду не заявлялась та, відповідно, судом не розглядалась та не досліджувалась.

Враховуючи встановлені обставини справи у їх сукупності, беручи до уваги відсутність між банкрутом та ОСОБА_1 будь-які договірних відносин з приводу надання фінансової допомоги, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, та не підлягає повторному доказуванню, грошові кошти у сумі 3 016 243,79 грн., перераховані на рахунок ОСОБА_1 , набуті останнім без належної правової підстави та підлягають поверненню на користь банкрута на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на що, в даному випадку права позивача, за якими він звернувся до суду, є порушеними, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, як було зазначено вище, відповідачем у справі заявлено вимогу про застосування строків позовної давності та відповідних наслідків спливу таких строків, оскільки згідно позовної заяви грошові перекази з розрахункового рахунку боржника на картковий рахунок ОСОБА_1 на загальну суду 3 076 243,79 грн. були здійснені підприємством з 21.11.2014 року по 06.03.2015 року, а з позовною заявою до суду ліквідатор звернувся лише 04.02.2019 року, тобто через 3 роки та 11 місяців після здійснення останнього перерахування коштів.

З цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до вимог ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, заявленої стороною до винесення судом рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу.

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (частини перша та друга статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України, утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 Цивільного кодексу передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Водночас, Законом про банкрутство спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № Б15/365-08 та у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 922/5094/14).

За вказаних обставин, днем початку перебігу строку позовної давності для юридичної особи слід вважати день вчинення правочину або іншої майнової дії, в тому числі і вибуття коштів з банківського рахунку підприємства шляхом їх переказу іншій особі, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

Як було встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, підприємством у період з 21.11.2014 року по 06.03.2015 року були здійснені перекази з розрахункового рахунку юридичної особи на картковий рахунок відповідача на загальну суму 3 076 243,79 грн., тобто для першого платежу (21.11.2014 року) строк позовної давності сплив 21.11.2017 року, а для останнього (06.03.2015 року) - 06.03.2018 року, а оскільки вказана позовна заява ліквідатором до суду подана лише 04.02.2019 року, тобто через 4 роки та два місяці після першого переказу та через три роки та 11 місяців після останнього переказу, судом в оскаржуваній ухвалі було відмовлено у задоволенні позову з підстави спливу строку позовної давності.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з даним висновком про сплив строку позовної давності, оскільки приймаючи оскаржувану ухвалу місцевим судом було залишено поза увагою та не враховано положення ст. 264 ЦК України, яка регулює обставини переривання перебігу позовної давності.

Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 наведеної статті позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як було зазначено, строк позовної давності за першим платежем сплив 21.11.2017 року, однак ще у травні 2017 року ліквідатор звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення дебіторської заборгованості у розмірі 3 076 243,79 грн., а через відмову у прийнятті судом даної позовної заяви у серпні 2017 року останній звернувся з відповідним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва.

Таким чином, звернення ліквідатора банкрута з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення дебіторської заборгованості у межах строків позовної давності є тими обставинами, з якими закон пов`язує переривання перебігу позовної давності, після чого перебіг позовної давності починається заново та, відповідно, спливає щонайменш у травні 2020 року.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, звертаючись у лютому 2019 року до господарського суду міста Києва в межах справи №910/5241/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет" ліквідатором банкрута строк позовної давності не пропущено, що є підставою для відмови відповідачу у задоволенні поданої ним заяви про застосування строків позовної давності та відповідних наслідків спливу таких строків.

Місцевий господарський суд вищенаведених обставин не врахував, чим дійшов помилкових висновків про відмову ліквідатору у задоволенні позову, в свою чергу доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, а відтак наявні підстави для її задоволення, скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нового рішення про задоволення заявлених вимог.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали та прийняття нового рішення про задоволення заявлених вимог, судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. за подання позовної заяви та 2 881,50 грн. за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 219 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет" Кошовського Сергія Васильовича на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі № 910/5241/16 задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/5241/16 скасувати.

3.Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет" (04213, м. Київ, вул. Прирічна, буд. 25, офіс 105, ідентифікаційний код 39119419, р/р НОМЕР_1 , МФО № НОМЕР_6 в АТ КБ "Приватбанк") дебіторську заборгованості у сумі 128066,66 грн.

5.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь-Маркет" (04213, м. Київ, вул. Прирічна, буд. 25, офіс 105, ідентифікаційний код 39119419, р/р НОМЕР_1 , МФО № НОМЕР_6 в АТ КБ "Приватбанк") 1 921,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

7.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

8.Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 23.12.2019 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська