ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.12.2019 Справа № 908/3590/19

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі суду: судді Науменка А.О., розглянувши матеріали заяви вих. № 2017 від 26.12.2019 про видачу судового наказу

заявника: Концерну Міські теплові мережі, ідентифікаційний код юридичної особи 32121458 (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, адреса для листування: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2а)

до боржника: Фізичної особи-підприємця Максименка Олександра Володимировича, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

за вимогою про стягнення суми 48348,75 грн,

Без повідомлення(виклику)заявника і боржника

УСТАНОВИВ:

Концерн Міські теплові мережі звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою № 2017 від 26.12.2019 (вх. № 3856/08-07/19 від 26.12.2019) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Максименка Олександра Володимировича 48348,75 грн.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу від 26.12.2019 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3590/19 та визначено до розгляду судді Науменку А.О.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Судовий наказ, відповідно до положень статті 232 ГПК України, є судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

За змістом статті 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно з п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо: заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до ст. ст. 76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 86 цього Кодексу суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту заяви, поданої Концерном Міські теплові мережі, слідує, що заявник просить стягнути з боржника суму 48348,75 грн, яка складається із суми основного боргу за теплову енергію в розмірі 21748,79 грн, відпущену в період з листопада 2017 року по квітень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №102272 від 01.05.2011, а також нарахованих за прострочення оплати теплової енергії пені в сумі 21748,79 грн за період з 27.12.2018 по 26.12.2019, інфляційних втрат в сумі 2032,75 грн за період січень 2018 року листопад 2019 року та 3% річних у сумі 2818,42 грн за період з 20.12.2017 по 24.12.2019.

До заяви додано копію договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №102272 від 01.05.2011 (далі договір) з додатками №1, №1а, №2, №4, актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року, а також розрахунки основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3% річних.

Інших доказів на підтвердження надання заявнику послуг у спірному періоді та виникнення заявленої до стягнення заборгованості у заяві не вказано та до неї не додано.

Суд зазначає, що в розрахунку суми основного боргу зазначено оплату в сумі 2354,30 грн від 28.11.2017. Доказів на підтвердження здійснення цієї оплати до заяви не додано. Також до заяви не додано доказів надсилання або вручення боржнику актів та рахунків за спірний період.

В п. 6.7.2 договору сторони погодили, що в разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі або обґрунтованих заперечень в його підписанні у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, які долучені до заяви про видачу судового наказу, не містять ані підпису боржника, ані позначення про відмову у його підписанні споживачем. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати вказані акти погодженими відповідно до умов п. 6.7.2 договору.

Крім того, суд зауважує, що об`єктом теплопостачання згідно з договором є нежитлові приміщення першого поверху і підвалу для розміщення магазину продовольчих товарів по вул. Одеська, 8 в м. Запоріжжя. Договір щодо постачання теплової енергії у дане приміщення укладено сторонами в 2011 році. Заявник не надав суду доказів, що у спірному періоді з листопада 2017 року по квітень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року боржник перебував у вказаному приміщенні та споживав теплову енергію.

Враховуючи викладене, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до неї документами.

Із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення суми грошової заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу судового наказу слід відмовити на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 153 цього Кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 147, 150, п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Концерну Міські теплові мережі у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Максименка Олександра Володимировича 48438,75 грн.

Додаток: оригінал платіжного доручення № 26268 від 19.12.2019 про сплату судового збору у розмірі 192,10 грн. (на 1 арк.), копія заяви стягувача про видачу судового наказу із доданими до неї документами, наданих для направлення боржнику в порядку, передбаченому ст. 156 ГПК України (на 40 аркушах).

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання в порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Ухвала підписана 27.12.2019.

Суддя А.О. Науменко