УХВАЛА

про залишення позову без руху

м. Київ

23.12.2019Справа № 910/17997/19

За позовом Нексанс (NEXANS) (4 Аллє ду Л`Арк Ф-92400,Корбевуа Париж , Франція (4 Аllее де І'Arche, F -92400 COURBEVOIE , Paris, France; адреса для листування: ТОВ Патентне агентство "Київпат" 8 поверх IQ Business Centre, вул. Болсуновська, 13-15, м. Київ, 01014)

До Фізична особа-підприємець Фесюн Ігор Віталійович ( АДРЕСА_3 )

Про зобов`язання вчинити дії та стягнення 32 430, 00 грн компенсації за порушення прав інтелектуальної власності.

ВСТАНОВИВ:

Компанія Нексанс (NEXANS) (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємеця Фесюна Ігоря Віталійовича (далі-відповідач) про зобов`язання вчинити дії та стягнення 32 430, 00 грн компенсації за порушення прав інтелектуальної власності.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача припинити порушення авторських прав позивача шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ об`єктів авторського права, права на які належать позивачу;

- зобов`язати відповідача припинити порушення прав позивача на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 748932 від 08.12.2000 p., 753844 від 14.02.2001р. шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ торговельних марок, права на які належать Позивачу;

- зобов`язати відповідача припинити порушення прав Позивача на комерційне найменування IMEXANS/HEKCAHC шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ комерційного найменування, права на яке належить Позивачу;

- стягнути з відповідача 32 430 (тридцять дві тисячі чотириста тридцять) грн 00 коп. компенсації за порушення прав інтелектуальної власності позивача.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4864, 00 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на наступне.

Господарський процесуальний кодекс України визначає осіб, які мають право здійснювати представництво інтересів учасників справи та відповідно здійснює їх поділ на осіб, які мають право бути представником в малозначних справах, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження та справах в загальному провадженні.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Представниками у справах такого провадження згідно ч. 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених ст. 59 цього Кодексу.

Загальна форма провадження (господарського судочинства) призначена для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. До таких справ, зокрема, відносяться справи, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи, які відповідно ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд звертає увагу позивача, що справи у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб повинні розглядатися в порядку загального позовного провадження.

Однак відповідно до ч. 4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи обсяг та характер доказів у справі зазначає, що дана справа є складною та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Виходячи із положень ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у справах загального позовного провадження може бути особа, яка має статус адвоката.

Згідно ч. 1, 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною 5 ст.164 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Судом було встановлено, позовна заява підписана - Татоміром П.І., на підтвердження повноважень якого було надано копію довіреності № б/н від 23.10.2019, що була засвідчена самим представником.

Дана довіреність була видана компанією Нексанс, якою остання уповноважила зареєстрованого патентного повіреного ОСОБА_2 , зареєстрованого патентного повіреного ОСОБА_3 , а також Татоміра П.І. та Коновалову К.С. представляти її інтереси, та завірена нотаріусом Метром Ж. Бонне 12.11.2019 в м. Париж та апостильована.

Проте представником позивача до позовної заяви була надана ксерокопія нотаріально засвідченої довіреності № б/н від 23.10.2019, завірена згідно з оригіналом Татоміром П.І.

Законом України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 73).

Процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України (ч. 1 ст. 74).

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» на вимогу суду, який розглядає справу, іноземна юридична особа має представити оформлений з урахуванням статті 13 цього Закону документ, що є доказом правосуб`єктності юридичної особи (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Вимоги щодо оформлення іноземних офіційних документів містять міжнародні договори України.

Так, відповідно до правил Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року (набула чинності для України 22 грудня 2003 року).

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого ст. 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Дія Конвенції поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такі документи засвідчуються спеціальним штампом "APOSTILLE" уповноваженим органом їх держави-походження і додаткового засвідчення (легалізації) не потребують.

Враховуючи вищевикладене, іноземні офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України:

- за умови засвідчення штампом апостиль, якщо вони складені на території держав-учасниць Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 р.

Апостиль не потребує додаткового засвідчення чи легалізації, проте копія такого документа має бути засвідчена у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.170 Господарського процесуального кодексу України іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним іноземним законом (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Відповідно ч.7 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України оригінали (1) документів (довіреність фізичної або юридичної особи, свідоцтво про народження дитини, рішення про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна), копії з них, засвідчені суддею (2), або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку (3), приєднуються до матеріалів справи.

Таким чином копія довіреності представника вважається належно засвідченою, якщо її засвідчено відповідно до вимог закону.

Підпунктом 2.2 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів (пп. 2.2 п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011)

У ст. 34, 38 Закону України «Про нотаріат» йдеться про те, що до повноважень нотаріусів та інших осіб, які уповноважені на вчинення нотаріальних дій, належить засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них.

Згідно з приписами Господарського процесуального кодексу України доказом, що підтверджує повноваження адвоката як представника є довіреність або ордер. Крім того, в разі виникнення в суду сумнівів щодо відповідності копії довіреності оригіналу, останній може бути витребуваний у встановленому законом порядку.

Відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України, копія довіреності не може бути посвідчена самим представником, оскільки стаття 60 Господарського процесуального кодексу України не передбачає такого способу засвідчення копії довіреності, а інші закони України не містять положень, які б внормовували, що копія довіреності на представництво в суді може бути засвідчена самим представником, за наявності у нього відповідних повноважень.

Таким чином Суд наголошує, що повноваження представника підтверджуються оригіналом довіреності або її засвідченою відповідно до закону копією. Так як копія довіреності була засвідчена нотаріусом та апостильована, позивачу необхідно надати оригінал апостилю та оригінал довіреності № б/н від 23.10.2019, або належним чином їх засвідчені копії.

Крім того, всупереч встановленим вимогам, наданий позивачем витяг з торгового реєстру не був засвідчений відповідно до вимог Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Також Суд звертає увагу позивача на те, що згідно поданих документів встановлено, що Татомір П.І. є повіреним, проте суду не надано жодного документа, на підтвердження того, що дана особа має статус адвоката.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем до позовної заяви було додано копію платіжного доручення про сплату судового збору № 38 від 04.12.2019 на суму 4 864, 50 грн.

Суд зазначає, що подана позивачем електронна копія платіжного доручення не може бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до 2.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Водночас відсутність таких відомостей не є підставою для повернення позовної заяви (заяви, скарги), оскільки суд самостійно перевіряє сплату позивачем (заявником, скаржником) належної суми судового збору. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 910/17787/16 Суд посилається на практику Європейського суду з прав людини і відповідно зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення названого Суду від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (п. 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

Тому, позивачу необхідно подати саме оригінал платіжного доручення про сплату судового збору.

До того ж Суд звертає увагу позивача на те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 01.01.2019 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1 921 грн.

Пунктом 2 частини 3 статті Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд зазначає, що у позовній заяві міститься три немайнові вимоги позивача до відповідача, а саме: 1) зобов`язати відповідача припинити порушення авторських прав позивача шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ об`єктів авторського права, права на які належать позивачу; 2) зобов`язати відповідача припинити порушення прав позивача на торговельні марки за міжнародними реєстраціями №№ 748932 від 08.12.2000 p., 753844 від 14.02.2001р. шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ торговельних марок, права на які належать позивачу; 3) зобов`язати відповідача припинити порушення прав позивача на комерційне найменування IMEXANS/HEKCAHC шляхом видалення з контенту веб-сайту, що розміщується за адресою: https://termoradosti.com.ua/ комерційного найменування, права на яке належить позивачу.

А також одна майнова вимога: стягнути з відповідача 32 430 грн.

Як встановлено Судом, позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 864, 50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 38 від 04.12.2019, оригінал якого додано до заяви. Таким чином, позивач не сплатив судовий збір у встановленому законом розмірі.

В частині 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Суд звертає, увагу позивача на те, що останньому необхідно доплатити 2 819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн 50 коп. судового збору. Суд виходив з такого розрахунку: 1921, 00 грн * 3 = 5 763 грн.

За вимогу стягнути 32 430, 00 грн позивачу необхідно було сплатити 1 921 , 00 грн.

Отже, 5 763, 00 грн + 1921, 00 грн = 7 684, 00 грн.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судовий збір" платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті листа Державної судової адміністрації України від 14.09.2018 вих. № 6-17517/18 "Про забезпечення заходів контролю за надходженням та поверненням судового збору", суд при розгляді як позовних заяв, так і заяв на повернення помилково сплачених до бюджету коштів має перевіряти, чи є заявник (позивач) платником судового збору відповідно до документів, що підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Позивачем не дотримано зазначені вимоги, оскільки платником згідно платіжного доручення № 38 від 04.12.2019 є ТОВ «Патентне агентство «КИЇВПАТ» а не Компанія Нексанс (NEXANS).

Надане до суду платіжне доручення не може вважатись належним доказом сплати судового збору оскільки ТОВ «Патентне агентство «КИЇВПАТ» не особою, яка звертається до суду з даним позовом (позивачем). Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 910/23408/17, від 17.01.2019 у справі № 922/4734/16.

За приписами пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно частин 2, 4, 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копії документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів" (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: - зі слів "Згідно з оригіналом, - назви посади, - особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, - дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису".

Так, позивачем було надано роздруківку з міжнародної бази Madrid Monitor щодо міжнародних реєстрацій позивача, копії листів-претензій на адресу відповідача. Однак, копій доданих доказів письмових (електронних) не можуть вважатися належними доказами в розмінні Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є незасвідченими, а також не було зазначено про наявність у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи та є підставою для скасування судового рішення у справі (постанова Верховного суду від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17).

Відповідно до пункту 1 часини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

За змістом пункту 61 Правил надання поштового зв`язку, затверджених Постановою №270 від 05.03.2009 Кабінету Міністрів України, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві у справі є бланк опису вкладення з номером поштового відправлення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком/квитанцією про відправлення.

Всупереч встановленим вимогам у описі вкладення у цінний лист на ім`я відповідача, долученого позивачем до позовної заяви, не міститься номеру накладної, через що у Суду відсутня можливість пересвідчитися у направленні копії позовної заяви на адресу відповідача та направлення листа з даним описом вкладення.

Проте, всупереч встановленим вимогам опис вкладення цінний лист не містить номера поштової накладної, через що у суду відсутня можливість пересвідчитися у тому, що копію позовної було направлено на адресу відповідача саме за даним описом вкладення.

Згідно з пунктом 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Натоміть, позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Всупереч наведеним вимогам закону позивачем в позовній заяві не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб).

Згідно з частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статті 174 Господарського процесуального кодексу України позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 162, 164, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити позовну заяву Компанії Нексанс (NEXANS) без руху.

2. Встановити позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

3. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду оригіналу платіжного документа, який підтверджує факт сплати судового збору у належному розмірі Компанією Нексанс (NEXANS) із зазначенням призначення платежу;

- надати засвідчений витяг з торгівельного реєстру Франції на позивача;

- надати оригінал або належним чином засвідчену копію довіреності на представника позивача та апостилю;

- надати документи, що підтверджують статус адвоката Татоміра П.І.;

- надання суду належних доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви з додатками у встановленому законом порядку (а саме опису вкладення із зазначеним номером поштової накладної);

- зазначити про наявність у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви.

- надати докази, які засвідчені відповідно до встановлених законодавчих вимог;

- зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) відповідача;

- надати орієнтовний розрахунок судових витрати, які позивач поніс або очікує повести у зв`язку із розглядом справи.

4. Попередити позивача, що відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили 23.12.2019 та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.П. Бондаренко