ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Справа № 918/416/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця Яганова Сергія Павловича

на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2019 р. ухваленого суддею Торчинюком В.Г. у м.Рівному, повний текст складено 17.07.2019 р.

у справі № 918/416/19

за позовом Малого приватного підприємства "Моріон"

до Фізичної особи Яганова Сергія Павловича

про стягнення неустойки в розмірі 50 383 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2019 р. у справі № 918/416/19 задоволено позов Малого приватного підприємства "Моріон" до Фізичної особи-підприємця Яганова Сергія Павловича про стягнення неустойки в розмірі 50383 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Фізична особа-підприємець Яганов Сергій Павлович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2019 р. у справі № 918/416/19, та прийняти нове, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Господарським судом Рівненської області при винесенні рішення у справі порушено матеріальні норми, а саме:

- статті 166 Конституції України (УРСР) 1978 року у редакції від 05.11.1991 р., яка діяла до дати 17.04.1992 р., оскільки визнано діючою постанову № 2137-ХІІ від 19.02.1992 р. "Про Державний герб України", на прийняття якої у ВРУ ще не було повноважень на дату 19.02.1992 р. аж до 17.04.1992 р. і фактично використано підроблений документ Постанову № 2137-ХІ1 від 19.02.1992 р. "Про Державний герб України" і не визнано, що вищезазначені папірці додані, як докази позивачем до позовної заяви не мають Державних символів України;

- застосовано, як законне і конституційне неіснуюче зображення Державного герба України відповідно постановою № 2137-ХІІ від 19.02.1992 р. "Про Державний герб України", на прийняття якої у ВРУ ще не було повноважень на дату 19.02.1992 р. до 17.04.1992 р., оскільки на 19.02.1992 р. діяла стаття 166 Конституції України (УРСР) 1978 року у редакції від 05.11.1991 р. і на папірцях доданих, як докази позивачем до позовної заяви;

- статті 166 Конституції України (УРСР) 1978 року у редакції від 05.11.1991 р., оскільки ухвала про відкриття провадження та рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги, завірено печаткою з неіснуючим зображенням Державного герба України застосованого на підставі постанови № 2137-ХІІ від 19.02.1992 р. "Про Державний герб України", на прийняття якої ВРУ ще не було повноважень на дату 19.02.1992 р. аж до 17.04.1992 р. та у порушення статті 166 Конституції України (УРСР) 1978 року у редакції від 05.11.1991 р., яка діяла до дати 17.04.1992 р.

Крім цього зазначає, що Господарським судом Рівненської області при винесенні рішення у справі №918/416/19 порушено процесуальні норми, а саме: порушено статті 233-235, 237 та 246 ГПК України і не розглянуто та не винесено будь-якого рішення за заявою (клопотанням), про винесення окремої ухвали про відсутність Державних символів України на печатці та офіційних бланках на папірцях доданих позивачем до позовної заяви та використання нечинної постанови № 2137 від 19.02.1992 р. і направлення її до Верховної ради України до негайного виконання порушеної статті 20 Основного закону прямої дії Конституції України і прийняття закону України про опис і порядок використання Державного герба України.

З урахуванням викладеного просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області, як таке, що прийняте з порушеннями матеріальних та процесуальних норм і винесене не від імені національної держави Україна української нації і як наслідок таке рішення не є обов`язковим до виконання, оскільки не містить печатки з зображенням Державного герба України за ст. 20 Конституції України та винесене суддею з посвідченням і паспортом громадянина України без зображення Державного герба України за ст.20 Конституції України.

Винести окрему ухвалу про відсутність Державних символів України на печатці та офіційному бланку Господарського суду Рівненської області або використання ним нечинної постанови №2137 від 19 лютого 1992 року і направити її до Верховної Ради України до негайного виконання порушеної ст. 20 Конституції України і прийняття закону України про опис і порядок використання Державного герба України національної держави Україна української нації.

Надіслати окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, а саме - не виконання ст.20 Конституції України та використання неіснуючих Державних символів України відповідачем, що містить ознаки кримінального правопорушення - повалення конституційного ладу держави Україна, прокурору або органу досудового розслідування, яких зобов`язати надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк.

Зобов`язати Господарський суд Рівненської області у подальшому утриматись від використання печатки на офіційних бланках та рішеннях суду з зображенням не Державного герба України, відмінного від прийнятого Верховною радою України, Закону України "Про Державні символи України" за ст.20 Конституції України.

Позивач Мале приватне підприємство "Моріон" подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення Господарського суду Рівненської області від 16 липня 2019 року законним, обґрунтованим, таким, що ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу безпідставною, а наведені в ній аргументи надуманими.

Звертає увагу, що посилання скаржника на порушення ст. 166 Конституції України (УРСР) 1978 року, постанови № 2137-ХІІ від 19.02.1992 «Про Державний герб України» є безпідставними, оскільки вказані нормативно-правові акти не регулюють спірні правовідносини та при розгляді справи судом не застосовувалися.

Не погоджується із доводами відповідача про підроблення МПП «Моріон» доданих до позовної заяви документів, повалення конституційного ладу України позивачем, оскільки позивачем використано печатку, яка не містить зображення Державного Герба України. Доводить, що такі твердження є виключно власними припущеннями відповідача, оскільки чинне законодавство України не містить вимог про обов`язкове зазначення на печатках суб`єктів господарювання приватного права Державного Герба України. Такі вимоги відсутні і щодо інших державних символів України, визначених ст. 20 Конституції України. Також звертає увагу, що до апеляційної скарги не додано жодних допустимих та належних доказів по даних фактах.

Вважає, що у скарзі не зазначено жодних обставин, та не додано жодних доказів на спростування висновків суду щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача неустойки за користування торговельним місцем або правильності проведених розрахунків.

Враховуючи наведене, МПП «Моріон» вважає рішення Господарського суду Рівненської області від 16 липня 2019 року у справі № 918/416/19 законним та обґрунтованим, таким що ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає до задоволення.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у даній справі з повідомленням сторін, водночас скаржник жодним чином не обґрунтовує таке клопотання.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частинами 1, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В частині 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є вимоги про стягнення 50 383 грн. 00 коп. грн., і така сума позову є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак вказана справа відноситься до малозначних справ у розумінні п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до ч. 10 ст. 270 названого Кодексу підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведені норми процесуального законодавства, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту (особливості предмету позову), категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, які входять до предмету доказування, час, необхідний для вчинення судом та учасниками процесуальних дій, кількість учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справа має незначну складність, для якої пріоритетним є швидке вирішення спору, тож справа є малозначною, розгляд якої підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Отже, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи

Разом з тим, колегією суддів не встановлено виняткових обставин, передбачених частиною 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України для розгляду справи у загальному порядку.

Враховуючи, що за ціною позову дана справа є малозначною, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Мале приватне підприємство "Моріон" є власником (оператором) ринку "Моріон" зареєстрованого за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 7, що підтверджується Дозволом на розміщення об`єкта торгівлі № 682 від 13.08.2003 р. /а.с. 11/.

15 липня 2016 року Малим приватним підприємством "Моріон" та фізичною особою-підприємцем Ягановим Сергієм Павловичем був укладений договір оренди торговельного місця № 4/16, договір оренди торговельного місця № 6/16 та договір оренди торговельного місця № 350/16, за умовами яких орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) приймає у строкове платне користування місця № 4, № 68, № 350, що розташовані на території ринку "Моріон" для провадження торговельної діяльності /а.с. 21-32/.

Згідно з п.3.2.5., п.3.2.11 договорів відповідач зобов`язаний повернути позивачу торгівельні місця в день закінчення дії договорів, підписавши акт приймання-передачі торговельного місця в день закінчення дії (розірвання) договору.

Пунктами 4.3 договорів визначено орендну плату за об`єкти оренди, яка становить відповідно за договором № 4 - 677,60 грн, за договором № 6 - 387,20 грн., за договором № 350 - 520,30 грн.

Відповідно до п. п. 6.1. в редакції додаткової угоди від 31.07.2017 р. договори набувають чинності з 01.08.2016 р. та діють до 31.10.2017 р. включно /а.с. 24, 28, 32/.

Договори оренди торговельних місць № 4/16, № 6/16 та № 350/16 від 15.07.2016 р. підписані сторонами та скріплені печаткою Малого приватного підприємства «Моріон».

Відповідно до актів приймання-передавання від 01 серпня 2016 року, які є додатками № 1 до договорів МПП "Моріон" передало відповідачу у строкове платне користування місця № 4, № 6, № 350 /а.с. 23, 27, 31/. Вказане не заперечується сторонами.

Договори оренди торговельного місця № 04/16 від 15.07.2016 р., № 6/16 від 15.07.2016 р. та № 350/16 від 15.07.2016 р. припинили свою дію 31.10.2017 р.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання із повернення торгівельних місць, як це визначено в умовах п.3.2.5., п.3.2.11 договорів.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 червня 2018 року, у справі № 918/799/17 /а.с. 33-42/ зобов`язано фізичну особу-підприємця Яганова Сергія Павлович звільнити торговельне місце № 6 на ринку "Моріон" (м.Рівне, вул.Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасової споруди типу КЗТ та стягнуто заборгованість по орендній платі.

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року у справі № 918/800/17 /а.с. 43-52/ зобов`язано фізичну особу-підприємця Яганова Сергія Павловича звільнити торговельні місця № 4, № 350 на ринку "Моріон" (м.Рівне, вул. Шевченка, 7) шляхом демонтажу тимчасових споруд типу КЗТ та стягнуто заборгованість по орендній платі.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 12 березня 2018 року у справі № 918/799/17 та від 26 березня 2018 року у справі № 918/800/17 набрали законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення торговельних місць та умисного неправомірного користування ними після закінчення терміну дії договорів підтверджується зазначеними рішеннями судів, які набрали законної сили.

25 лютого 2019 року на виконання вказаних вище рішень судів, на підставі судових наказів Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в межах виконавчих проваджень ВП № 56667107 та ВП № 56232722 примусово було звільнено торгівельні місця на ринку "Моріон" № 4, № 6, № 350 шляхом демонтажу тимчасових нестаціонарних споруд типу КЗТ, що підтверджено постановами про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2019 року № 56667107 та № 56232722 /а.с. 53-54/.

Отже, судом на підставі матеріалів справи встановлено, що торгівельні місця № 4, № 6, № 350 позивачу були повернуті 25 лютого 2019 року.

Таким чином, відповідач безпідставно користувався торгівельними місцями на ринку "Моріон" з 01 листопада 2017 року по 25 лютого 2019 року.

Позивач 07.03.2019 р. надіслав відповідачу вимогу № 176 про сплату неустойки, в якій, посилаючись на норму ч. 2 ст. 785 ЦК України, вимагав сплатити неустойку в розмірі 50383,00 грн за прострочення повернення торгівельних місць № 4, № 6, № 350 /а.с. 55, 56-57/.

У зв`язку із несплатою в добровільному порядку неустойки в розмірі 50383,00 грн. за прострочення повернення торгівельних місць позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з даним позовом.

Отже, правовідносини, що склались між сторонами на підставі договорів оренди торговельних місць регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з нормами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Згідно із ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, договори оренди торговельного місця № 04/16 від 15.07.2016 р., № 6/16 від 15.07.2016 р. та № 350/16 від 15.07.2016 р. припинили свою дію 31.10.2017 р.

Позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі 50383 грн., і відповідач/скаржник не оспорював правильність нарахування.

Матеріали справи не містять доказів сплати нарахованої неустойки, тоді як факт користування орендованими площами без відповідного договору, після закінчення строку договору підтверджується матеріалами справи

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач не оспорює правомірність стягнення і правильність обрахування неустойки, а стверджує про фіктивність долучених до позовної заяви документів у зв`язку із відсутністю печатки із державним гербом України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції про правомірність позовних вимог та задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.

Щодо доводів скаржника про необхідність винести окрему ухвалу про відсутність Державних символів України на печатці та офіційному бланку Господарського суду Рівненської області або використання ним нечинної Постанови № 2137 від 19 лютого 1992 року та зобов`язати Господарський суд Рівненської області у подальшому утриматись від використання печатки на офіційних бланках та рішеннях суду з зображенням не Державного герба України, відмінного від прийнятого Верховною радою України, Закону України "Про Державні символи України" за ст.20 Конституції України, - колегія суддів зазначає таке.

Норми ст..246 ГПК України не передбачено постановлення окремої ухвали за заявою чи клопотанням сторін. Так, згідно з ст. 246 ГПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, враховуючи таке.

Відповідно до п.2 Постанови Верховної Ради України "Про Державний герб України" від 19.02.1992 р. № 2137-ХІІ зображення Державного герба України поміщується на печатках органів державної влади і державного управління, грошових знаках та знаках поштової оплати, службових посвідченнях, штампах, бланках державних установ з обов`язковим додержанням пропорцій зображення герба, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд як державний орган має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Порядок використання гербової печатки господарськими судами регулюється Інструкцією з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.02.2013р. № 28 (далі - Інструкція з діловодства).

Згідно п.1.6.6. Інструкції з діловодства гербова печатка суду використовується у випадках, передбачених законодавством, а саме: для засвідчення договорів, посвідчень, грошових та банківських документів, доручень, трудових книжок, довідок про місце роботи і розмір заробітної плати, бухгалтерської, статистичної звітності, фінансових планів, номенклатури справ, виконавчих документів суду, ухвал про повернення судового збору тощо.

Відповідно до п.2.6.11. Інструкції з діловодства учасникам судового процесу надсилаються (видаються) копії судових рішень, засвідчених відміткою "Згідно з оригіналом"; зазначається назва посади, особистий підпис відповідальної особи, яка засвідчує примірник, її ініціали, прізвище, дата засвідчення копії. Копія процесуального документа скріплюється відповідною (не гербовою) печаткою суду так, щоб відбиток печатки охоплював останні кілька літер назви посади відповідальної особи, що засвідчує документ.

Як вбачається з матеріалів справи, усі процесуальні рішення Господарського суду Рівненської області та Північно-західного апеляційного господарського суду були видані на бланках із зображенням Державного герба України, затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про Державний герб України» від 19.02.1992 р. та засвідчені відповідно до вимог Інструкції з діловодства. До компетенції господарського суду не належить оцінка постанови Верховної Ради України «Про Державний герб України».

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги та не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2019 р. у даній справі. За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції встановив, що рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи і не вбачається порушень норм матеріального і процесуального законодавства.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Яганова Сергія Павловича залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2019 р. у справі № 918/416/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/416/19 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.