ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/15740/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Зуєва В. А. - головуючого, Багай Н. О., Могила С. К.,

секретар судового засідання - Савінкова Ю. Б.,

за участю представників:

позивача - Лавріна В. В. (адвокат),

відповідача - Захарової Н. М. (адвокат),

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 (судді: Агрикова О. В., Хрипун О. О., Чорногуз М. Г.)

та касаційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 (судді: Агрикова О. В., Хрипуна О. О., Чорногуз М. Г.)

та рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 (суддя Паламар П. І.)

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Факторингових Послуг".

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп"

третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович

про застосування наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" (далі - ПАТ "Банк "Національні інвестиції", банк), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Центр Факторингових Послуг" (далі - ТОВ "ФК "Центр факторингових послуг") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом: скасування рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу м. Києва приватного нотаріуса Бойка О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24014328 від 29.08.2015 та запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 10973519 від 29.08.2015 з одночасним поновленням запису № 9194617 від 23.03.2015 щодо права власності на спірне майно за АТ "Банк "Національні інвестиції"; скасування рішення державного реєстратора Київського міського нотаріального округу м. Києва приватного нотаріуса Бойка О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24014328 від 29.08.2015 та запису про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 10973546 від 29.08.2015 з одночасним поновленням запису № 9194614 від 25.03.2015 щодо права власності на спірне майно за АТ "Банк "Національні інвестиції".

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що в результаті перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договори купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29 серпня 2015 року на підставі пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемними.

1.3. У відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп" (далі - ТОВ "Євроцентргруп") заперечило проти позову, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Крім того, ним було заявлено про сплив позовної давності до часу звернення позивача в суд із цим позовом.

1.4. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович у письмових поясненнях зазначає, що реєстрація права власності відповідача за договорами купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29.08.2015 була проведена згідно з вимогами чинного законодавства у сфері державної реєстрації прав.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 в задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк "Національні інвестиції" відмовлено повністю.

2.2. Зазначене рішення мотивовано тим, що хоча ТОВ "ФК "Центр факторингових послуг" мав підстави для визнання вказаних договорів купівлі-продажу нікчемними на підставі пункту 1, 7 частини третьої статті 38 Закону, проте, з урахування поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, у позові відповідно до вимог частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України необхідно відмовити.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позову.

2.4. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності переривання перебігу позовної давності у цій справі є необґрунтованим. Оскільки за висновками апеляційного суду перебіг позовної давності перервався шляхом подання позивачем 23.05.2018 позову до Окружного адміністративного суду міста Києва до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бойка О. В. (як державного реєстратора, що вносив записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника майна за нікчемними правочинами), третя особа ТОВ "Євроцентргруп" про скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, оскільки на той момент існувала судова практика щодо підвідомчості подібних спорів саме адміністративним судам.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. ТОВ "Євроцентргруп" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та залишити в силі рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2019.

3.2. На думку ТОВ "Євроцентргруп", суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

3.3. Зокрема заявник вказує на те, що суд необґрунтовано застосував до спірних відносин положення статті 264 Цивільного кодексу України, оскільки на момент подання Банком адміністративного позову 23.05.2018 до Окружного адміністративного суду питання підвідомчості даної категорії справ вже було вирішено постановою Великої Палати Верховного суду від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15, а згідно з усталеною судовою практикою подання позову із порушенням правил підвідомчості не може бути підставою ані для переривання перебігу позовної давності, ані свідчити про поважність причин пропуску такого строку.

3.4. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко О. В. також подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

3.5. Свою касаційну скаргу Бойко О. В. мотивує тим, що посвідчення спірних договорів та проведення державної реєстрації було здійснено ним відповідно до вимог чинного законодавства, а при надані висновку про наявність підстав для нікчемності правочинів купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчених приватним нотаріусом, було неправильно витлумачено норми пункту 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп" підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

4.2. Суди попередніх інстанцій установили, що 29.08.2015 між банком та ТОВ "Євроцентргруп" укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О. В. та зареєстрований у реєстрі за № 1240. Згідно з умовами договору банк передає (продає) у власність товариства житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 1329,20 м 2 (реєстраційний номер: 31) на вул. Луговій, 11-Б у селищі Козин, Обухівського району Київської області, вартістю 15900000 грн, а останнє - приймає (придбаває) таке нерухоме майно і зобов`язується не пізніше 31.08.2015 у безготівковому порядку оплатити його вартість.

4.3. Того ж дня між тими ж сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1241, згідно з умовами якого банк передає (продає) у власність товариству земельну ділянку загальною площею 0,187 га на вул . Луговій, 11-Б у селищі Козин, Обухівського району Київської області , кадастровий номер :05:086:0024 (реєстраційний номер: 31) вартістю 4300000, а останнє - приймає (придбаває) таке нерухоме майно і зобов`язується не пізніше 31.08.2015 в безготівковому порядку оплатити його вартість.

4.4. На виконання умов цих договорів позивачем передано відповідачу вищезазначені земельну ділянку та жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами 29.08.2015.

4.5. На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №613 банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

4.6. Постановою Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 853 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

4.7. За наслідками перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Національні інвестиції" правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, було встановлено, що договори купівлі-продажу земельної ділянки та купівлі-продажу жилого будинку від 29.08.2015 на підставі пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є нікчемними.

4.8. За придбання нерухомого майна за спірним договорами відповідач зобов`язався до 31.08.2015 сплатити 20200000 грн, зокрема, 4300000 грн за земельну ділянку та 15900000 грн за жилий будинок.

4.9. На підставі наявних в матеріалах справи копії кредитного договору від 28.08.2015, банківських виписок з рахунку позивача за серпень-вересень 2015 року суди установили, що оплата за придбане майно проведена відповідачем виключно за рахунок коштів, наданих йому в кредит самим позивачем.

4.10. Предметом спору в цій справі є застосування наслідків недійсності правочинів, що були укладені між банком та ТОВ "Євроцентргруп" на підставі статті 216 Цивільного кодексу України.

4.11. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

4.12. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

4.13. Відповідно до статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить про те, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.

4.14. Частинами першою, другою, четвертою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлено, що Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

4.15. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

4.16. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

4.17. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

4.18. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

4.19. За змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

4.20. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (частина п`ята статті 216 Цивільного кодексу України).

4.21. Згідно із частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

4.22. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що спірні договори є нікчемними на підставі пунктів 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4.23. Зокрема суд першої інстанції дійшов висновку про те, що поясненнями позивача, копією кредитного договору між сторонами у справі № 199-15 від 28.08.2015, наявними у справі банківськими виписками з рахунку позивача за серпень-вересень 2015 року підтверджується, що оплата за придбане майно проведена відповідачем виключно за рахунок коштів, наданих йому в кредит самим позивачем.

4.24. Таким чином, банк фактично безоплатно здійснив відчуження майна, оскільки в рахунок оплати за це майно отримав власні ж кошти. Тими ж банківськими виписками підтверджується факт погашення відповідачем одержаного кредиту грошовими коштами, розміщеними на рахунках у цьому ж банку, напередодні віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

4.25. Крім того, укладаючи вищезгадані кредитний договір та договори купівлі-продажу, які обумовили можливість такого способу розрахунку за продане майно, банк надав відповідачу переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

4.26. Зазначені висновки були підтримані апеляційним господарським судом, який зазначив, що відповідач, будучи боржником позивача за укладеним з ним кредитним договором та розрахувавшись за договорами купівлі-продажу 1 та 2 коштами самого ж банку, які були надані ним відповідачу, враховуючи віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача.

4.27. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачу, як окремому боржнику було передано майно банку, через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, а також висновку про те, що банк фактично безоплатно здійснив відчуження майна, оскільки отримав за житловий будинок та земельну ділянку власні ж кошти, які ним були надані в кредит відповідачу, що згідно з пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є ознакою нікчемності вчинених правочинів.

4.28. Разом з тим, суди не врахували, що відповідно до документів, що містяться в матеріалах справи оплата за спірними договорами проходила за рахунок коштів в рамках кредитного договору від 28.08.2015 № 199-15 укладеного між АТ "Банк Національні інвестиції" та ТОВ "Євроцентргруп". При цьому, як зазначає сам позивач, у рамках відносин між контрагентами було також здійснено такі правочини, як:

1) правочин (трансакція) від 04.09.2015 щодо перерахування грошових коштів у сумі 20790000,00 грн з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 на рахунок ТОВ "Євроцентргруп" № НОМЕР_2 з призначенням платежу "Внесок в статутний фонд ТОВ "Євроцентргруп" зг. протоколу № 3 від 04.09.2015;

2) правочин (трансакція) від 04.09.2015 щодо перерахування грошових коштів у сумі 20360000,00 грн з поточного рахунку ТОВ "Євроцентргруп" № НОМЕР_2 на рахунок для обліку наданого ТОВ "Євроцентргруп" кредиту № НОМЕР_3 з призначенням платежу погашення кредиту зг. дог."

3) правочин (трансакція) від 04.09.2015 щодо перерахування грошових коштів у сумі 51318,36 грн з поточного рахунку ТОВ "Євроцентргруп" № НОМЕР_2 на рахунок для обліку процентів за кредитним договором № НОМЕР_4 з призначенням платежу "погашення відсотків зг.кред.дог."

4.29. Таким чином, суди, приймаючи рішення щодо нікчемності спірних договорів з мотивів зазначених банком, повинні були перевірити наявність підстав з якими він пов`язує нікчемність правочинів, реальну наявність/відсутність банківських операцій тощо.

4.30. Саме по собі прийняття рішення про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього документу. Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Зазначена позиція міститься зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 803/843/16, від 20.11.2019 у справі № 761/46959/17.

4.31. ТОВ "Євроцентргруп" у касаційній скарзі не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо переривання перебігу позовної давності.

4.32. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

4.33. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

4.34. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

4.35. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що строк позовної давності сплив 18.09.2018.

4.36. Разом з тим, апеляційний господарський суд, задовольняючи позовні вимоги виходив із того, що відбулося переривання строку позовної давності, у зв`язку з поданням АТ "Банк "Національні інвестиції" позову до Окружного адміністративного суду м. Києва.

4.37. Однак, колегія суддів вважає наведений висновок апеляційного господарського суду помилковими з огляду на таке.

4.38. Відповідно до частини другої статі 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

4.39. Зазначені у частині другій статті 264 Цивільного кодексу України вимоги мають випливати з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін (постанова Верховного Суду України від 18.05.2016 в справі № 6-2809цс15).

4.40. За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також до інших сторін, з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палити Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №712/21651/12.

4.41. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.05.2018 АТ "Банк "Національні інвестиції" подало позов до Окружного адміністративного суду міста Києва до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Бойка О.В. (як державного реєстратора, що вносив записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника майна за нікчемними правочинами), третя особа ТОВ "Євроцентргруп" про визнання протиправними дії (бездіяльності) відповідача та скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень.

4.43. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №826/8002/18.

4.44. Ухвалою від 22.08.2018 Окружний адміністративний суд міста Києва з посиланням, зокрема на позицію Великої палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, закрив провадження у справі №826/8002/18 у зв`язку з тим, що така справа підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

4.45. Таким чином, ТОВ "ФК "Центр факторингових послуг" подало позов до Окружного адміністративного суду м. Києва не лише з недодержанням правил підвідомчості, а й до іншої сторони, з іншим предметом та обґрунтуванням, іншими матеріально-правовими підставами, ніж у справі, що є предметом перегляду (про застосування наслідків недійсності правочинів, відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України), а тому подання такого позову не перериває перебігу позовної давності.

4.46. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний господарський суд дійшов неправильних висновків щодо переривання перебігу позовної давності.

4.47. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що строк позовної давності сплив 18.09.2018, оскільки позивач міг та повинен був дізнатися про порушення свого права з часу віднесення його на підставі постанови Правління Національного банку України № 613 від 17.09.2015 до категорії неплатоспроможних та запровадження в його банку тимчасової адміністрації, тобто з 18.09.2015.

4.48. Разом з тим, поза увагою судів залишилось наступне.

4.49. Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

4.50. Відповідно до частини другої статті 38 цього Закону протягом дії тимчасової адміністрації фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

4.51. Статтею 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

4.52. Згідно з частиною четвертою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

4.53. За системним аналізом зазначених норм вбачається, що законодавець зобов`язує фонд та встановлює строк протягом якого повинно бути здійснено ці дії, а саме протягом дії тимчасової адміністрації.

4.54. На виконання вищенаведених вимог закону, для правильного визначення початку перебігу позовної давності у цьому спорі необхідно установити момент, коли саме Уповноважена особа Фонду здійснила перевірку правочинів (у тому числі договорів) вчинених банком протягом одного року до дня провадження тимчасової адміністрації банку та коли виявлено фондом нікчемність правочину.

4.55. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

4.56. Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (факт обізнаності особи про порушення її прав) чинники.

4.57. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16).

4.58. Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

4.59. Проте господарські суди під час розгляду справи не встановили момент, з якого у позивача була реальна можливість дізнатися про порушене право до моменту звернення до господарського суду із позовом та чи знав або міг знати про порушення своїх прав позивач.

4.60. Підхід до визначення предмету доказування у спорі не може мати формального характеру і опиратись тільки на встановлення дати віднесення банку, на підставі постанови Правління Національного банку України № 613 від 17.09.2015, до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації є недостатнім, а повинен забезпечувати дійсне дослідження всіх критеріїв визначених статтею 261 Цивільного кодексу України.

4.61. При цьому, суд звертає увагу на те, що хоча Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і є спеціальним у спірних правовідносинах, однак не встановлює іншого, аніж передбачений частиною третьою статті 261 Цивільного кодексу України строку позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину.

4.62. Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, з якого саме моменту позивач мав можливість довідатися (довідались) про порушення своїх прав, тобто не з`ясували початку перебігу строку позовної давності щодо позовних вимог у цій справі, хоча з`ясування цих обставин є суттєвим для правильного вирішення такого спору.

4.63. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

4.64. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

4.65. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними, тому ухвалені у справі судові рішення необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

4.67. Під час нового розгляду справи суду необхідно урахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Відповідно до статті 300 зазначеного кодексу переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

5.3. За змістом частин третьої, четвертої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.4. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційні скарги задовольнити частково.6. Розподіл судових витрат

6.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального Кодексу України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Олега Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроцентргруп" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2019 у справі № 910/15740/18 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Зуєв

Судді Н. О. Багай

С. К. Могил