ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2019 м. Ужгород Справа № 907/223/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Стрільчук Транс", м. Чернівці (далі - позивач, товариство)

до фізичної особи-підприємця Варцаби Івана Івановича, с. Осій Закарпатської область (далі - відповідач, ФОП Варцаба)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , с. Осій Закарпатської області (далі - третя особа, ОСОБА_1 )

про стягнення збитків на суму 478866,00 грн.

представники:

позивача - Гордієнко Т.В., адвокат

відповідача - Штефанюк І.М., адвокат,

третьої особи - Василечко А.В., адвокат

Позивач звернувся до суду з позовом до ФОП Варцаба в порядку регресу про стягнення збитків на суму 478866,00 грн., що становить вартість втраченого при перевезенні вантажу. Посилається, при цьому на те, що відповідач порушив умови укладеного з позивачем договору надання транспортно-експедиційних послуг, неналежно виконавши перевезення та допустивши втрату частини вантажу. У результаті наведених обставин на вимогу замовника перевезення - ТОВ «УВК Україна» - з товариства у межах справи № 926/1610/18 стягнуто судом у відшкодування збитків завданих втратою вантажу при перевезенні суму 478866,00 грн. Завдані збитки відшкодовані позивачем замовнику перевезення у повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовим відзивом та поясненнями представника у ході судового розгляду проти позову заперечує у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на наступне.

Вважає відсутньою вину відповідача у спірних відносинах, відсутніми договірні відносини між сторонами спору, оскільки ними не було укладено письмового договору перевезення та транспортного експедирування. Заперечує правомірність посилання на рішення господарського суду Чернівецької області від 6.02.19 як преюдиційне до даних спірних відносин через помилковість встановлених судом обставин, відсутність доказів завдання відповідачем будь-яких збитків іншим особам та через недослідження зазначеним судом оригіналів документів. Зарахування зустрічних однорідних вимог вважає нікчемним через недоведеність факту боргу позивача перед ТОВ «УВК Україна». Заявив про застосування позовної давності, відлік строку якої, на його думку, почався з 12.04.18 - дня виявлення нестачі вантажу - і сплив 13.04.19, натомість позов подано 19.04.19.

Третя особа письмовими та усними поясненнями представника у судовому розгляді справи заперечує проти позову з тих же підстав, що і відповідач. Крім того, посилається на суперечності у товарно-транспортній накладній № 442-004995 від 12.04.18, за якою здійснювалося спірне перевезення, оскільки згідно зазначеного в ній предметом перевезення були палети в кількості 12 штук (місць), це ж зазначено і в карті завантаження автомобіля. Разом з тим, позивачем надано неналежно заповнені внутрішні акти/акти контрольної перевірки, якими не встановлено нестачу конкретного предмету перевезення, і тільки в примітках цих актів зазначено про нестачу невстановлених ящиків з невідомим вмістом, які неможливо ідентифікувати, та які не були предметом перевезення згідно відомостей про вантаж товарно-транспортної накладної. Вважає, що таким чином позивач намагається відшкодувати вартість предметів, які не підлягали перевезенню, тому відсутні підстави для відшкодування за такі.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, встановив наступне.

11.04.18 сторони у справі уклали договір-замовлення № СТР00936 (далі - договір від 11.04.18) про надання транспортно-експедиційних послуг № ПОР00090, відповідно до якого, ФОП Варцаба - відповідач у справі - як виконавець надає товариству - позивачу у справі - як замовнику послуги з перевезення вантажу, доставки його у пункт призначення та видачі уповноваженій на отримання вантажу особі.

Так, відповідно до пункту 1.1 договору від 11.04.18 виконавець зобов`язався здійснити перевезення вантажу, об`ємом 86 куб.м до 17 т, за маршрутом м. Бровари - м. Харків, із пунктом завантаження в м. Бровари. Договором сторони узгодили також адресу, дату, час завантаження та розвантаження, тип та номер транспортного засобу - Вольво, АО 8077АХ/НОМЕР_4, дані водія - ОСОБА_1 , номер телефону, вартість перевезення.

Договором від 11.04.18 обумовлено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання його умов. Так, п. 4.2 договору від 11.04.18 встановлено, що виконавець несе відповідальність, зокрема, за втрату або недостачу вантажу в розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього вантажу.

Сторони також визначили, що договір від 11.04.18 укладений у 2-х примірниках, по одному для кожної сторони, які мають однакову юридичну силу, а договір, переданий факсимільним зв`язком, має силу оригіналу (п.п. 7.1, 7.2).

Даний договір за своїми ознаками є договором перевезення, за яким відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України та до ч. 1 ст. 307 ГК України одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в України (п. 11.1) визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Долученими до матеріалів справи товарно-транспортною накладною (ТТН) № 442-004995 від 12.04.18 та картою завантаження автомобіля (карта завантаження) № 442-004995 від 12.04.18 підтверджено, що ФОП Варцаба на виконання умов договору від 11.04.18 подав товариству на завантаження вантажу автомобіль Вольво АО 8077АХ та причіп НОМЕР_4, водій Васильцюн В. Останнім підписані ТТН та карта завантаження без заперечень та будь-яких відміток щодо невідповідностей прийнятого до перевезення вантажу.

Із складанням ТТН - основного перевізного документу - підтверджено укладення сторонами спірних відносин договору від 11.04.18 як договору перевезення за змістом ст. 307 ГК України.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача щодо відсутності договірних відносин сторін; відповідач шляхом прийняття від позивача замовлення за договором-замовленням № СТР00936 від 11.04.18, прийняття вантажу до перевезення за ТТН, зобов`язався надати послуги перевезення вантажу, доставити вантаж у пункт призначення та видати його уповноваженій особі.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. За положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами частин 1, 8 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Матеріалами справи встановлено, що за результатами розвантаження представниками вантажоодержувача та водієм ОСОБА_3 без заперечень останнього складено та підписано внутрішні акти/акти контрольної перевірки, в яких зафіксовано пошкодження пломбування та нестачу вантажу на момент прийому, а саме:

- № 1037934 від 12.04.8 про відсутність одного ящика (№ 1) із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344227 від 12.04.18 про відсутність трьох ящиків (№№ 6,7,9) із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344221 від 12.04.18 про відсутність двох ящиків (№№ 4, 10) із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344228 від 12.04.18 про відсутність чотирьох ящиків (№№ 10,11,12,17) із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344223 від 12.04.18 про відсутність дев`яти ящиків (№№ 11,13,15,17,18,21,22,23,24) із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344225 від 12.04.18 про пошкодження трьох ящиків із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-;

- № 2344226 від 12.04.18 про пошкодження одного ящика із посиланням на ТТН 442-004995 та вантажну квитанцію 442-.

У зв`язку із зазначеною нестачею вантажу при перевезенні до позивача у справі - ТОВ Стрільчук Транс, - який уклав договір від 11.04.18 з відповідачем з метою виконання іншого договору - договору перевезення № 13-16/п укладеного 12.01.16 ТОВ Стрільчук Транс як перевізником-експедитором та ТОВ УВК Україна як замовником (договір від 12.01.16), - останнім пред`явлено вимоги щодо стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна, які були предметом судового розгляду у межах справи № 926/1610/18.

За результатами розгляду зазначеної справи за позовом ТОВ УВК Україна до ТОВ Стрільчук Транс за участю ФОП Варцаба як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, про стягнення збитків за договором перевезення від 12.01.16 у розмірі 478866,00 грн. господарським судом Чернівецької області ухвалено рішення від 06.02.19, яким позов задоволено та стягнуто з ТОВ Стрільчук Транс на користь ТОВ УВК Україна суму 478866,00 грн., що становить вартість втраченого вантажу

Наведене передувало та послугувало підставою даного позову ТОВ Стрільчук Транс до ФОП Варцаба як перевізника за договором від 11.04.18 з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу, що був предметом перевезення.

Позивач у даній справі, обґрунтовуючи вимоги до ФОП Варцаба, посилається на те, що судом у межах справи № 926/1610/18 встановлена загальна вартість вантажу втраченого при перевезенні, що становить 478866,00 грн.; встановлено, що саме ФОП Варцаба не збережено схоронність прийнятого до перевезення вантажу, а причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками та неправомірними винними діями ФОП Варцаба полягає в тому, що збитки (вартість втраченого вантажу) спричинені саме неналежним виконанням ФОП Варцаба своїх зобов`язань за договором. Наведені обставини вважає такими, що не підлягають доказуванню у даній справі, оскільки такі встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у зазначеній господарській справі № 926/1610/18, у якій брали участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Як встановлено судом у межах справи № 926/1610/18:

- ТОВ Стрільчук Транс як перевізник та УВК Україна як замовник 12.01.16 уклали договір перевезення, який є належною підставою для виникнення у зазначених осіб взаємних цивільних прав та обов`язків та на підставі якого та відповідно до п. 3.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., перевізник може укладати договір про перевезення вантажів з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів;

- ТОВ Стрільчук Транс, уклавши договір від 11.04.18 з ФОП Варцаба та залучивши останнього до виконання договору від 12.01.16, у відповідності до пункту 8.7 цього договору взяло на себе повну відповідальність за будь-які дії/бездіяльність, включаючи будь-які відшкодування, ФОП Варцаба;

- на виконання договору від 12.01.16 перевезення вантажу здійснювалося автомобілем Вольво, д.н.з. НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_4;

- загальна вартість вантажу, відсутність якого встановлено актами під час розвантаження автомобіля Вольво А08077АХ згідно з товарно-транспортною накладною № 442-004995 від 12.04.18 та карти завантаження автомобіля № 442-004995 від 12.04.18 становить 573 221,00 грн. При цьому, з урахуванням розміру задекларованої вартості відправлень, встановлено, що відповідальність перевізника - ТОВ Стрільчук Транс - перед замовником -УВК Україна - складає 478 866,00 грн.

- причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками та неправомірними винними діями ТОВ Стрільчук Транс полягає в тому, що фактично наведені вище збитки (вартість втраченого вантажу) були спричинені саме неналежним виконанням ФОП Варцаба умов укладеного між ТОВ Стрільчук Транс та ФОП Варцаба договору . При цьому, відповідальність за дії третіх осіб, у даному випадку - ФОП Варцаба - згідно укладеного ТОВ Стрільчук Транс та УВК Україна договору від 12.06.16 несе саме ТОВ Стрільчук Транс, що залучило до виконання зобов`язань за договором ФОП Варцабу.

Зазначені обставини, відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, як обставини, встановлені рішенням суду від 6.02.19 в господарській справі № 926/1610/18, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи як іншої, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини - ТОВ Стрільчук Транс та ФОП Варцаба.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача у даній справі щодо відсутності його вини у спірних відносинах, відсутності збитків, які встановлені судом у справі № 926/1610/18 і не потребують доказування у даніій справі.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на помилковість встановлених судом у межах справи № 926/1610/18 обставин, недослідження судом оригіналів документів тощо як підставу заперечень застосування рішення суду у зазначеній справі як преюдиційного до даних спірних відносин, оскільки рішення господарського суду Чернівецької області від 6.02.19 не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили.

Заперечення третьої особи проти позову з посиланням на неможливість ідентифікувати втрачений вантаж та його вартість з огляду на предмет перевезення за змістом ТТН № 442-004995 від 12.04.18 та встановлену внутрішніми акти/акти контрольної перевірки нестачу невстановлених ящиків з невідомим вмістом, судом не може бути прийнято до уваги з огляду на те, що зазначені обставини також встановлені судом при розгляді справи № 926/1610/18.

Так, суд встановлюючи загальну вартість вантажу, відсутність якого встановлено актами під час розвантаження автомобіля Вольво А08077АХ згідно з товарно-транспортною накладною № 442-004995 від 12.04.18 та карти завантаження автомобіля № 442-004995 від 12.04.18, зазначив, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, імя, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Пунктом 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України встановлено, що у тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної замовник додає документ довільної форми з обов`язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із замовником.

Суд у справі № 926/1610/18 прийняв до уваги, що УВК Україна - позивачем - у ТТН № 442-004995 від 12.04.18 у відомостях щодо вантажу здійснено посилання на карту завантаження автомобіля № 442-004995 від 12.04.18, в якій відповідно зроблені посилання на супроводжуючі вантажні документи вантажні квитанції. Так, відповідно до карти завантаження автомобіля № 442-004995 від 12.04.18, в автомобіль Вольво д.н.з. НОМЕР_2 12.04.18 завантажено вантаж, загальною масою 9 027,25 кг., із посиланням на наступні товарні квитанції: 442-, 842, 873, 866, 859, 442-, 442-, 645, 56-, 56-, 56-, 442-, 442-, 442-, 113959085, 442-, 508, 442-, 442-, 442-, 442-, 442-, 442-, 56-.

З посиланням на ці вантажні квитанції складені внутрішні акти/акти контрольної перевірки, якими встановлена нестача вантажу.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини сторін, як правовідносини перевезення, регулюються відповідними приписами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, за змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст. 314 ГК України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Отже, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

У даних спірних відносинах позивача та відповідача, останній за умовами договору від 11.04.18 є перевізником, на якого відповідно до наведених вище законодавчих приписів, що підлягають застосуванню, покладається обов`язок забезпечення схоронності вантажу під час перевезення, доставки вантажу до пункту призначення та видачі його уповноваженій особі. Невиконання цього обов`язку є підставою для відповідальності перевізника за незбереження вантажу, крім випадків, коли він доведе наявність обставин, що за законом звільняють його від відповідальності.

ФОП Варцаба як перевізник за договором від 11.04.18, здійснивши відповідно до замовлення позивача спірне перевезення, до якого було залучено водія ОСОБА_1 , не довів у ході судового розгляду наявності обставин, які згідно закону звільняють його від відповідальності за втрату вантажу, що сталася під час перевезення.

З позивача у даній справі як перевізника за договором від 12.01.16 на вимогу УВК Україна - замовника за договором від 12.01.16 - присуджено на користь останнього до стягнення 478866,00 грн. - суму вартості втраченого при спірному перевезенні вантажу, оскільки позивач відповідальний перед замовником згідно умов договору від 12.01.16 за дії ФОП Варцаба як третьої особи, яку позивач залучив до виконання зазначеного договору.

Матеріалами даної справи встановлено, що позивач відшкодував замовнику перевезення завдані збитки шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, підтвердженням чого є долучена до матеріалів справи копія угоди № 1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.03.19.

За таких обставин вимоги позивача у даній справі до відповідача про стягнення збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з укладеного сторонами договору від 11.04.18 є правомірними з огляду на умови зазначеного договору та приписи законодавства, що регулюють спірні відносини сторін.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ч. 4 ст. 611 ЦК України).

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для контрагента. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Матеріалами даної справи та рішенням господарського суду Чернівецької області від 06 лютого 2019 року у справі № 926/1610/18 як зазначено вище встановлено протиправність поведінки водія ОСОБА_1 залученого ФОП Варцаба до здійснення спірного перевезення, за яку останній відповідальний перед позивачем, наявність збитків позивача на суму 478866,00 грн., причинний зв`язок між протиправною поведінкою водія ОСОБА_1 , а отже - відповідача у даній справі - ФОП Варцаби, та збитками позивача, та вина ФОП Варцаби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Як встановлено вище, позивачем у даній справі доведено всі складові правопорушення, а відповідачем не доведено відсутності вини у заподіянні збитків та відсутності обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача завданих збитків, що становлять вартість втраченого при перевезенні вантажу на суму 478866,00 грн. підлягають задоволенню.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування спеціальної позовної давності строком в один рік до спірних відносин сторін, на чому наполягає позивач з огляду на характер спірних відносин як відносин перевезення.

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, зокрема, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Як стверджує позивач і це доведено матеріалами справи, спірні відносини сторін виникли з договору перевезення від 11.04.18, однак позивач про порушення свого права відповідачем, що послугувало підставою звернення з даним позовом до суду, дізнався з прийняттям рішення суду від 06.02.19 у справі № 926/1610/18, тому перебіг позовної давності починається щонайраніше з цього дня, а з урахуванням того, що вимоги до відповідача є регресними, - від дня виконання позивачем основного зобов`язання перед ТОВ УВК Україна - 14.03.19, та не сплив до дня подання позову 19.04.19.

Судові витрати позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Варцаби Івана Івановича ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Стрільчук Транс» (58000, м. Чернівці, вул. Руданського, 44/1, ) збитки на суму 478866,00 грн. (чотиристо сімдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят шість грн. 00 коп.) та у відшкодування витрат судових витрат 7182,99 грн. (сім тисяч сто вісімдесят дві грн. 99 коп.)

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 19.12.19.

Суддя Ушак І.Г.