РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2019Справа № 910/14316/19
За позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 3507,87 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 3507,87 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вагонів.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом по залізничній накладній № 48471908 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у сумі 3507,87 грн.

Ухвалою суду від 22.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/14316/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд витребувати у відповідача докази, які позивачем були направлені разом з претензією № 11/08/78 від 16.04.2019, а саме, оригінал накладної № 48471908 ( листи 1 та 6).

Відповідно до ч. 1, п. 1 - 5 ч. 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Проте, у тексті позовної заяви, в частині де позивач мотивує та аргументує своє клопотання про витребування доказів, не міститься жодних доказів в обґрунтування наступних обставин: обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд зазначає, що у матеріалах справи не міститься доказів звернення позивача до відповідача з вимогою (заявою) про повернення надісланих разом з претензією оригіналів документів та необґрунтовано причин, через які позивачем не було виконано такого звернення.

У зв`язку з невідповідністю клопотання про витребування доказів статті 81 ГПК України, суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 0, отримав 28.10.2019 ухвалу про відкриття провадження у справі № 910/14316/19 від 22.10.2019, проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду від 22.10.2019 про відкриття провадження у справі № 910/14316/19.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» не скористалось наданими процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзивів на позов, а відтак не скористалися наданими їх процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

06.12.2017 між Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (продавець) та компанією «Mertrade SPOL. S.R.O.» (покупець) було укладено контракт № 862/17.

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. контракту, продавець погоджується поставляти, а покупець погоджується прийняти і оплатити бензол сирий марки БС і марки БС-1 (товар), найменування, якість і умови поставки якого вказані в даному контракті і специфікаціях до нього. Поставка товару виконується на базисі DAF Українсько-Словацький кордон, станція пограничного переходу Чоп, Україна/ Чієрна над Тіссоу, Словаччина; DAF Українсько-Словацький кордон, станція пограничного переходу Ужгород, Україна/Матевце, Словаччина і/або FCA станція Авдіївка Донецької залізниці, і/або FCA Авдіївка (у відповідності з Міжнародними правилами Інкотермс в редакції 2000 року). Кількість кожної місячної партії Товару вказується в Специфікаціях до даного контракту. Загальна орієнтовна кількість відвантаження товару складає суму кількості товару вказаних у специфікаціях/додатках до контракту.

Відповідно до п. 2.1. - 2.2. контракту, вартість товару, який продається по даному контракту, встановлюється кожного місяця в валюті контракта і вказується в додатках (специфікаціях) до даного контракту. Загальна вартість даного контракту складає сума вартості показників специфікацій. При зміні номенклатури, вартості або кількості товару, що поставляється, сторони складають специфікацію, яка є невід`ємною частиною даного контракту. Валюта вартості контракту - EUR. Валюта платежів контракту - EUR. Вартість визначається за формулою вказаною в специфікаціях/додатках до даного контракту.

Відповідно до п. 3.1. контракту, продавець зобов`язаний поставити товар у відповідності з умовами даного контракту.

Відповідно до п. 4.4. контракту, покупець зобов`язаний прийняти поставку товару у відповідності з умовами даного контракту.

Відповідно до п. 5.1, 5.3., 5.4 контракту, товар відвантажується у строки, вказані у додатках (специфікаціях) до даного контракту. Датою відвантаження товару вважається дата штампу, поставленого в залізничній накладній на станції відправлення. Датою поставки вважається дата штампу, поставленого в залізничній накладній на станції пограничного переходу при поставці в залізничних цистернах на умовах DAF і залізничних платформах на умовах FCA.

Пунктом 5.6 контракту передбачено, що вантажовідправником є приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод", вантажоотримувачем: ДЕЗА, Чехія.

Відповідно до п. 14.1 контракту, даний контракт вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2018 по строкам відвантаження, а по питанням повернення цистерн і грошовим зобов`язанням до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 12.12.2018 п. 14.1. контракту № 862/17 від 06.12.2017 було викладено в наступній редакції: « даний контракт вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2019 р. по термінам відвантаження, а по питанням повернення цистерн і грошовим розрахункам до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов`язків».

Специфікацією № 63 від 05.02.2019 до контракту № 862/17 від 06.12.2017 визначено кількість, вартість, термін відвантаження та вартість товару що мав бути поставлений за договором. Строк відвантаження лютий 2019.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п. 6, ст. 1 Статуту Залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього статуту та правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. Технічні характеристики паперу, призначеного для оформлення накладної, повинні забезпечувати придатність для роздруківки на принтері, а також якісне проставлення відміток залізниці на всьому шляху перевезення. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді. Накладна в електронному вигляді (далі - електронна накладна) складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства. Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародну сполученні здійснюється відповідно до угод про міжнародні сполучення.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Так, УМВС являє собою міжнародну угоду про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів", тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно ст.9 Конституції України та ст.10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993р. "Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до параграфу § 1 статті 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Параграфом § 1 статті 14 УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.

Відповідно до параграфу § 3 статті 14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Згідно із статтею 24 УМВС:

§ 1. Якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

§ 2. Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

- для контейнері - 1 доба на кожні початі 150 км;

- для інших відправок -1 доба на кожну початі 200 км.

§ 3. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

§ 4. Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

§ 5. Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

§ 7. Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомляє одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу.

Відповідно до наданих доказів до матеріалів справи, позивач 21.02.2019 (дата накладної № 48471908) уклав з АТ « Українська залізниця» договір перевезення. Відповідно до накладної № 48471908 відправником є ПрАТ « Авдіївський коксохімічний завод» місцем відправлення є станція Авдіївка, отримувачем є СВС с.р.о. Вояни 076 72 Словацька республіка для фірми Деза, станція призначення Вояни. Відповідно до накладної товар (бензол) було прийнято до перевезення у цистерні (вагоні) № 51255917 УЗ. Відповідно до інформації в накладній відстань між станцією відправлення Адвіївка та станцією отримання Вояни складає 1601 кілометр (відстань перевезення зазначається у графі 38 накладної, та складає 1591 км + 10 км = 1601 км). Призначення перевезення договір № 862/17. Провізний платіж визначено у розмірі 58464,50 грн.

Відповідно § 5 ст. 24 Угоди про міжнародне вантажне сполучення, датою початку обчислення строку поставки вантажу є 22.02.2019.

Відповідно до відмітки у накладній № 48471908 вантаж прибув за місцем призначення станція Вояни (Словацька республіка) 04.03.2019.

Спір у справі виник внаслідок того, що відповідач як перевізник вантажу, залізничним транспортом, по залізничній накладній № 48471908 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у сумі 3507,87 грн.

Претензією від 16.04.2019 № 11/08/78 позивач повідомив відповідача про нарахування ним неустойки в розмірі 3569,10 грн. в якості відшкодування за перевищення терміну доставки. До претензії позивачем додано оригінал накладної № 3569, 10 ( лист 1 накладної) - 1 арк. Та лист повідомлення про прибуття вантажу ( лист 6 накладної) - 1 арк. Позивач направив відповідачу претензію 16.04.2019, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком. У описі вкладення в цінний лист номер накладної визначено як № 48471908.

Отже, згідно вимог чинного законодавства разом з претензією позивач направив відповідачу оригінал залізничної накладної.

Відповідно до п. 3 § 7 ст. 29 УМВС пред`явлення претензій до залізницями провадиться: - одержувачем після надання оригіналу накладної та листа повідомлення про прибуття вантажу (листів 1 і 5 накладної), а також Претензійного заяви про прострочення в доставці вантажу за формою Додатка 20 у двох примірниках. Зазначені в пунктах 1-4 цієї частини документи, видані відправнику або одержувачу залізницею, можуть бути пред`явлені до залізниці тільки в оригіналах, але не в копіях.

Відповідно до § 8 ст. 29 УМВС залізниця зобов`язана в 180-денний строк з дня заяви претензії, підтвердженого поштовим штемпелем пункту відправлення або розпискою залізниці в отриманні безпосередньо пред`явленої претензії, розглянути цю претензію, дати відповідь і при повному або частковому визнанні її сплатити йому належну суму.

Відповідно до § 11 ст. 29 УМВС залізниця, повідомляючи претендателю про часткове або повне відхилення його претензії, зобов`язана повідомити йому підстави відхилення претензії і одночасно повернути документи, прикладені до претензійної заяви.

Відповідач відповіді на претензію не надав, оригінали отриманих документів не повернув. Отже, матеріалами справи підтверджено, що оригінал накладної № 48471908 знаходиться у відповідача. Він вказаний документ суду не надав, проте й не заперечив щодо розгляду справи на підставі поданих позивачем належним чином засвідчених копій документів.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Оскільки, відстань відправки по накладним становить 1601 км., термін доставки вантажу визначається, виходячи з норм 1 доба на кожні розпочаті 200 км., тобто 1601/200= 8,01 = 9 діб та збільшення терміну доставки на операції, пов`язані з відправленням вантажу - 1 доба. Враховуючи § 2, 3 ст. 24 Угоди про міжнародне вантажне сполучення товар мав бути поставлений протягом 10 діб . Отже, товар мав бути поставленим 03.03.2019.

Враховуючи наведене вище, приписи Угоди про міжнародне вантажне сполучення, а також подані позивачем докази, а також те, що товар було поставлено на станцію отримання 04.03.2019, відповідач є таким що прострочив свої зобов`язання з поставки товару на 1 добу.

Відповідно до § 2 ст. 45 Угоди про міжнародне вантажне сполучення розмір неустойки за перевищення строку доставки вантажу визначається з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення строків доставки, і величини (тривалості) перевищення строку доставки і розраховується як співвідношення перевищення строку доставки (в добах) до загального строку доставки, а саме: 6% провізної плати за перевищення строку доставки не більше 1/10 загального строку доставки; 18% провізної плати при перевищенні строку доставки більше 1/10, але не більше 3/10 загального строку доставки; 30% провізної плати при перевищенні строку доставки більше 3/10 загального строку доставки.

Враховуючи даний припис Угоди про міжнародне вантажне сполучення, а також те, що відповідач перевищив строк доставки не більше ніж на 1/10 загального строку поставки, позивачем було розраховано штраф у розмірі 3507,87 грн. ( 6% від провізної плати). При визначені розміру неустойки, заявленої до стягнення в рамках даної справи, позивачем визначено розмір провізної сплати у сумі 58464,50 грн. (згідно накладної № 48471908).

За перерахунком суду, розмірі неустойки, 6% від провізної плати 58464,50 грн. складає 3507,87 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню неустойка у розмірі 3507,87 грн., розмір визначений позивачем у позовній заяві.

Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць передбачено, що дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Календарний штемпель станції містить: дату, місяць, рік, найменування станції і найменування залізниці, до якої належить станція.

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 165 ГПК України не скористався, відзиву на позовну заяву не надав. Жодних доказів в спростування наведених позивачем обставин до матеріалів справ додано не було.

Отже, позовні вимоги про стягнення неустойки, 6% від провізної плати, визнаються судом обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 3507,87 грн.

Частинами 1 та 2 статті 3 ГПК України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (місцезнаходження: 86065, Донецька обл.., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, ) 3507 (три тисячі п`ятсот сім) грн.. 87 коп. штрафних санкцій, 1921 ( одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн.. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Усатенко І.В.