РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.12.2019Справа № 910/14749/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА-IVF»

про стягнення 3 220, 84 грн

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА-IVF» про стягнення заборгованості у розмірі 3 220, 84 грн, яка складається з 3051, 00 грн основного боргу та 169, 84 грн пені.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.193 ГК України, ст. 550, 610, 612, 627 ЦК України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №400/11/СОА14 від 02.06.2014 про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об`єкті, в частині своєчасної оплати послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 року у справі № 910/14749/19 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 24.10.2019 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03126, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 65.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №837, відповідно до якого ухвала Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 була вручена відповідачу 31.10.2019.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дозор Сервіс" (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСІДА-IVF" (надалі - відповідач, замовник) укладено договір про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об`єкті №400/11/СОА14 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по технічному обслуговуванню системи пожежної сигналізації та спостеріганню за пожежною сигналізацією, яка підключена до системи передавання тривожних сповіщень (радіоблок) та технічному обслуговуванню радіо блока (надалі - послуги) на об`єкті замовника.

Договір вступає в силу з 01 липня 2014 року і укладається строком на один рік, тобто до 01 липня 2015 року, проте діє до моменту повного виконання сторонами зобов`язань. У випадку якщо жодна з сторін письмово не повідомить іншу про бажання припинити дію договору за один календарний день до дати його припинення даний договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же умовах (п 4.1. договору).

Пунктом 1.2. договору визначено, що послуги надаються замовнику на об`єкті: приміщення клінік, що розташовані за адресами: м. Київ, пр-т Сталінграду, буд. 22 та вул. Р.Окіпної, буд.8-Б.

За умовами п. 3.2. договору, плата за послуги встановлюється в розмірі суми, приведеної в додатку № 1 до договору, та перераховується щомісячно на поточний рахунок виконавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 3.4. договору, до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірники акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), який останній зобов`язаний до 10 (десятого) числа наступного місяця підписати і повернути один примірник підписаного акта виконавцю.

В додатку №1 до договору визначено, що щомісячна плата за спостерігання за пожежною автоматикою на об`єкті становить 1017,00 грн.

На виконання умов договору про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об`єкті №400/11/СОА14 від 02.06.2014 позивач надав, а відповідач прийняв обумовлені договором послуги на загальну суму 3051,00 грн, що підтверджується актами надання послуг: № 7836 від 30.06.2019 року на суму 1017,00 грн, № 9284 від 31.07.2019 року на суму 1017,00 грн та №10704 від 31.08.2019 року на суму 1017,00 грн. Вказані акти підписані відповідачем без заперечень та скріплені печатками товариств. Таким чином, на момент підписання актів договір був діючим.

Враховуючи вищевикладене, позивач виконав свої зобов`язання за договором №400/11/СОА14 від 02.06.2014, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, доказів протилежного суду не надав.

Судом встановлено, що позивач, внаслідок неоплати наданих за договором №400/11/СОА14 від 02.06.2014 послуг направив відповідачу претензію № 30/П/ДС від 13.09.2019 року, в якій просив здійснити погашення заборгованості за договором. Однак, відповідач відповіді на зазначену претензію не надав та заборгованість не сплатив.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 901 Цивільного кодексу України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ГПК не скористався, відзив на позовну заяву та доказів виконання зобов`язання за договором суду не надав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за договором №400/11/СОА14 від 02.06.2014 у розмірі 3051,00 грн.

Крім основного боргу, за прострочення зобов`язання позивач просив стягнути з відповідач пеню в сумі 169, 84 грн, нараховану за період з 16.07.2019 по 10.10.2019.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається із договору, у пункті 5.3 договору сторони домовились, що замовник несе відповідальність за затримку платежів, передбачених п. 3.1. договору, та сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п. 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за порушення виконання грошового зобов`язання (оплати наданих послуг) за договором про спостерігання за пожежною сигналізацією та технічне обслуговування пожежної сигналізації на об`єкті №400/11/СОА14 від 02.06.2014, в межах визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, в сумі 169,84 грн підлягає задоволенню.

Оцінюючи наявні матеріали справи, суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 220, 84 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСІДА-IVF» (03126, місто Київ, Бульвар Вацлава Гавела, будинок 65, ідентифікаційний код 21642567) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс» (01033, м. Київ, вул. Тарасівська, 4, кв. 11; ідентифікаційний код 33442495) 3 051 (три тисячі п`ятдесят одна) грн 00 коп. суму основного боргу, 169 (сто шістдесят дев`ять) грн 84 коп. пені та 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань