ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 5002-17/1718-2011

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Васьковського О.В.

за участю секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс",

ліквідатор - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович, особисто

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 17.09.2019

у складі колегії суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Кропивна Л.В., Майданевич А.Г.

та ухвалу Господарського суду Київської області

від 26.11.2018

у складі судді Лутак Т.В.

у справі №5002-17/1718-2011

за заявою Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 17.10.2019 поштовим відправленням Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №5002-17/1718-2011 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №5002-17/1718-2011 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Катеринчук Л.Й. - головуючої, Банаська О.О., Васьковського О.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019.

3. Ухвалою 22.11.2019 Верховний Суд поновив Публічному акціонерному товариству "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження у справі №5002-17/1718-2011 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 та призначив її розгляд на 12.12.2019 о 10:00.

4. Відзивів на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Провадження в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

5. Господарським судом Автономної Республіки Крим ухвалою від 26.04.2011 порушено провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Неаполь-Сервіс" (далі - ТОВ "Неаполь-Сервіс", боржник) з особливостями процедури відповідно до статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 (далі - Закон про банкрутство).

6. Постановою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.05.2011 боржника - ТОВ "Неаполь-Сервіс" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру в порядку статті 52 Закону про банкрутство та призначено ліквідатором банкрута арбітражну керуючу Мєтєлєву С.Ф.

7. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.07.2011 здійснено перехід до загальної процедури банкрутства ТОВ "Неаполь-Сервіс" із процедури його ліквідації за особливостями провадження згідно із статтею 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 на стадію ліквідаційної процедури.

8. Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.11.2013, залишеною без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.12.2013, затверджено звіт та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано ТОВ "Неаполь-Сервіс" як юридичну особу, провадження у справі припинено.

9. Постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2014 постанову та ухвалу апеляційного та місцевого господарських судів про завершення ліквідаційної процедури ТОВ "Неаполь-Сервіс" скасовано, справу №5002-17/1718-2011 направлено на новий розгляд до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

10. На виконання вимог абзацу 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" було змінено територіальну підсудність справи №5002-17/1718-2011 та передано її матеріали для подальшого розгляду до Господарського суду Київської області.

11. Ухвалою від 03.07.2014 Господарський суд Київської області прийняв справу №5002-17/1718-2011 до провадження та продовжив строк ліквідаційної процедури у справі на шість місяців.

12. У подальшому місцевим господарським судом змінено ліквідатора у справі на арбітражного керуючого Патерилова В.В. (ухвала від 24.11.2014); визнано недійсними результати аукціону, проведеного 30.09.2013 Товарною біржею "Таврійська універсальна біржа" з реалізації лота №1 - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, площею 0,00764 га, розташовані за адресою: м. Сімферополь, вул. Г. Морозова, 23, оформлені протоколом №1 проведення аукціону від 30.09.2013 (ухвала від 27.04.2015); затверджено звіт ліквідатора Патерилова В.В. та ліквідаційний баланс банкрута станом на 10.10.2017, ліквідовано ТОВ "Неаполь-Сервіс" як юридичну особу, провадження у справі №5002-17/1718-2011 припинено (ухвала від 05.12.2017).

13. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 ухвалу Господарського суду Київської області від 05.12.2017 про завершення ліквідаційної процедури у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" скасовано та прийнято нове рішення про відмову у затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута, справу №5002-17/1718-2011 повернено до місцевого господарського суду для подальшого розгляду на стадію ліквідаційної процедури.

14. Після надходження матеріалів справи №5002-17/1718-2011 до Господарського суду Київської області її прийнято провадження ухвалою від 02.03.2018 суддею Лутак Т.В.

15. Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2018 припинено повноваження арбітражного керуючого Патерилова В.В. як ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс", призначено ліквідатором ТОВ "Неаполь-Сервіс" арбітражного керуючого Демчана О.І., продовжено строк ліквідаційної процедури ТОВ "Неаполь-Сервіс" на шість місяців.

16. Ліквідатор Демчан О.І. тричі подавав до місцевого господарського суду поточні звіти про вчинені ним дії в ліквідаційній процедурі ТОВ "Неаполь-Сервіс" (за вих. №02-01/51-21 від 31.08.2018, за вих. №02-01/51-22 від 27.09.2018 та за вих. №02-01/51-24 від 30.10.2018), а також клопотав про долучення до матеріалів справи документів.

17. 05.10.2018 до суду першої інстанції надійшло клопотання ліквідатора Демчана О.І. за вих. №02-01/51-22 від 05.10.2018 про закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", порушеного за заявою контролюючого органу - ДПІ в місті Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

18. Розглядаючи зазначене клопотання в судовому засіданні від 26.11.2018, місцевий господарський суд встановив, що ліквідатор Демчан О.І. підтримав заявлені ним вимоги щодо закриття провадження у даній справі з підстав, викладених у клопотанні за вих. №02-01/51-22 від 05.10.2018, а представник кредитора ПАТ "Родовід Банк" заперечив проти задоволення такого клопотання ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" з підстав, наведених ним у письмових запереченнях проти задоволення клопотання ліквідатора.

18.1. Судом встановлено, що 22.04.2011 ДПІ в місті Сімферополі звернулася до Господарського суду Автономної Республіки Крим із заявою за вих. №6095/9/10-0 від 22.04.2011 (вх. №1886 від 22.04.2011) про порушення справи про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" в порядку статті 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013, яку обґрунтовано наявністю у боржника податкового боргу на суму 71 118, 96 грн., неподанням боржником протягом року до органів державної податкової служби податкової звітності і відсутністю юридичної особи-боржника за її місцезнаходженням.

18.2. Провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" порушено ухвалою місцевого господарського суду 26.04.2011 за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; постановою суду від 10.05.2011 визнано ТОВ "Неаполь-Сервіс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру в порядку статті 52 цього Закону у зв`язку з обставинами, що свідчать про нездійснення боржником підприємницької діяльності та наявність у нього податкового боргу.

18.3. Місцевий суд, з посиланням на приписи частини 3 статті 6 та частини 1 статті 52 Закону про банкрутство в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі ухвалою 26.04.2011, дійшов висновку, що за правилами статті 52 цього Закону справа про банкрутство відсутнього боржника може бути порушена у разі наявності ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника; водночас, грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника у будь-якому випадку повинні мати безспірний характер; ініціюючим кредитором при зверненні до суду має бути належним чином підтверджений факт нездійснення боржником підприємницької діяльності, зокрема, у зв`язку з відсутністю боржника за місцезнаходженням.

Суд зауважив, що в силу положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (статті 1, 16, частини 1, 5 статті 17, частини 1, 3 статті 18 та частини 12, 14 статті 19) місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені; дані про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням вносяться до Єдиного державного реєстру та такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до таких даних у Єдиному державному реєстрі не внесено відповідних змін.

За висновком суду, єдиним допустимим доказом відсутності боржника за його місцезнаходженням в розумінні статті 77 ГПК України є довідка або витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до якого внесено запис про відсутність боржника за його місцезнаходженням. Зазначені документи не можуть бути надані суду після порушення справи про банкрутство, оскільки на відміну від позовного провадження, порушення справи про банкрутство зумовлює ряд правових наслідків для боржника та його кредиторів.

18.4. Місцевий суд встановив, що до заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" в порядку статті 52 Закону про банкрутство в редакції, чинній на момент звернення ініціюючого кредитора із заявою від 22.04.2011, податковим органом, як заявником, не було додано довідки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із записом про відсутність боржника за його місцезнаходженням, тоді як надані ініціюючим кредитором акти про неможливість вручення актів про порушення податкового законодавства та податкових повідомлень-рішень не можуть бути належними та допустимими доказами відсутності ТОВ "Неаполь-Сервіс" за місцезнаходженням, а також достатньою підставою для порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" як відсутнього боржника за спеціальною процедурою відповідно до статті 52 Закону про банкрутство.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення вимог статті 52 Закону про банкрутство в редакції, чинній на момент ініціювання щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" процедури банкрутства, податковим органом не було надано місцевому господарському суду належних та допустимих доказів відсутності ТОВ "Неаполь-Сервіс" за місцезнаходженням, тому відносно ТОВ "Неаполь-Сервіс" було передчасно порушено дану справу про банкрутство за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство в зазначеній редакції.

18.5. Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження наявності у боржника заборгованості перед ініціюючим кредитором, як податковим органом, заявником долучено до заяви про порушення справи про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" податкові повідомлення-рішення та постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2010 у справі №2а-12694/09/2/0170. Разом з тим, доказів вжиття податковим органом заходів для отримання заборгованості у встановленому законом порядку, зокрема, шляхом звернення до органів державної виконавчої служби чи установ банку для здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника, ініціюючим кредитором господарському суду не надано.

З огляду на встановлене, місцевий суд дійшов висновку, що до заяви ініціюючого кредитора не додано документів на підтвердження ознак неплатоспроможності боржника відповідно до вимог частини 3 статті 6 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 з урахуванням особливостей провадження за статтею 52 цього Закону і такі документи не можуть бути витребувані господарським судом після винесення постанови про визнання боржника банкрутом.

Зазначені обставини в сукупності суд першої інстанції оцінив як такі, що свідчать про визнання господарським судом ТОВ "Неаполь-Сервіс" банкрутом, як відсутнього боржника, за відсутності правових підстав, з якими Закон про банкрутство пов`язує можливість порушення справи про банкрутство за правилами статті 52 цього Закону, а саме без наявності належних доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням і безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора до боржника.

18.6. Місцевий суд взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України у постанові 12.09.2011 у справі №7/353-09-4561 (№3-72гс11) про неможливість переходу до загальної судової процедури банкрутства на стадію ліквідації в порядку частини 6 статті 52 Закону про банкрутство, оскільки без завершення розгляду вимог і скарг кредиторів, затвердження реєстру вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном боржника згідно з приписами статті 14 Закону про банкрутство, суд не має права винести ухвалу про перехід до іншої (загальної) судової процедури банкрутства боржника.

18.7. Також суд прийняв до уваги, що в ході здійснення ліквідаційної процедури боржника відбулася реалізація його заставного майна, кошти від якої (161 970, 07 грн.) були перераховані на рахунок ПАТ "Родовід Банк" на погашення вимог за кредитним договором від 29.01.2008.

З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що за умов безпідставного порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство є неможливим здійснення переходу до загальної судової процедури банкрутства на стадію ліквідації згідно з частиною 6 статті 52 цього Закону без затвердження реєстру вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном боржника.

За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про задоволення клопотання ліквідатора Демчана О.І. та закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" за відсутністю предмета спору згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України (в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі) та аналогічних положень пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

19. Забезпечений кредитор - ПАТ "Родовід Банк" подав апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи передчасністю висновків місцевого суду про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" з посиланням на те, що підставність порушення провадження у даній справі була предметом дослідження господарського суду при прийнятті ухвали 26.04.2011 про порушення провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" та при прийнятті постанови про визнання боржника банкрутом, які не оскаржувалися та набрали законної сили; водночас, статтею 83 Закону про банкрутство в редакції, чинній на момент прийняття місцевим судом оскаржуваної ухвали 26.11.2018, не було передбачено підстав для закриття провадження у справі про банкрутство за встановлених судом першої інстанції обставин в судовому засіданні 26.11.2018.

20. 19.02.2019 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Родовід Банк" задоволено, ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 за заявою ДПІ у місті Севастополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" скасовано, справу скеровано до Господарського суду Київської області для подальшого розгляду.

20.1. Апеляційний суд зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції про безпідставність порушення щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" справи №5002-17/1718-2011 про банкрутство за особливостями провадження згідно статті 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013, оскільки питання щодо наявності підстав для порушення (відкриття) провадження у даній справі про банкрутство досліджувалося місцевим господарським судом, за наслідком чого прийнято ухвалу 26.04.2011 про перехід до загальної процедури на стадії ліквідації, яка є чинною.

21. 10.07.2019 постановою Верховного Суду касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" Демчана О.І. задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду 19.02.2019 скасовано, справу №5002-17/1718-2011 в скасованій частині направлено на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

21.1. Касаційний суд зауважив на помилковому застосуванні апеляційним судом до спірних правовідносин приписів статті 83 Закону про банкрутство при обґрунтуванні висновку щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" за цією редакцією Закону про банкрутство, чинною з 19.01.2013, оскільки в силу пункту 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство з 19.01.2013, його положення застосовуються у справах про банкрутство, що перебувають на стадії ліквідаційної процедури лише у разі якщо її було введено відносно боржника до моменту набрання чинності 19.01.2013 цією редакцією Закону.

21.2. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" з посиланням виключно на обставини набрання чинності ухвалою місцевого господарського суду від 26.04.2011 про порушення справи про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" та її не оскарження в апеляційному порядку, не зробив власних висновків по суті заяви ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" Демчана О.І. про закриття провадження у даній справі про банкрутство в порушення статей 86, 269 ГПК України.

22. 17.09.2019 постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Родовід Банк" залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 про закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 залишено без змін.

22.1. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив, що провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" порушено ухвалою місцевого суду від 26.04.2011 за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 та із введенням щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" ліквідаційної процедури постановою про визнання боржника банкрутом 10.05.2011; за таких обставин, з посиланням на приписи пункту 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, який набрав чинності 19.01.2013, апеляційний суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовується Закон про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013, тому відхилив, як необґрунтовані, доводи апеляційної скарги ПАТ "Родовід Банк" про відсутність підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" відповідно до статті 83 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013.

22.2. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ініціюючим кредитором не надано належних доказів безспірності його вимог до боржника, а також допустимих доказів відсутності боржника за місцезнаходженням, що в цілому свідчить про безпідставність визнання боржника банкрутом за правилами статті 52 Закону про банкрутство та подальшого провадження у даній справі з огляду на неможливість переходу до загальних процедур банкрутства боржника без проведення господарським судом попереднього засідання, яке у даній справі не відбулося, реєстр вимог кредиторів відповідно до статті 14 Закону про банкрутство не складався та не затверджувався господарським судом.

22.3. Доводи забезпеченого кредитора про те, що на даний час є чинною ухвала місцевого господарського суду 26.04.2011 про порушення щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" справи про банкрутство за особливостями провадження згідно статті 52 Закону про банкрутство, тому здійснення провадження у даній справі про банкрутство є правомірним, апеляційний суд відхилив, як необґрунтовані, з посиланням на те, що такі підстави з`ясовуються господарським судом у підсумковому засіданні при прийнятті постанови про визнання боржника банкрутом в порядку частини 2 статті 52 цього Закону.

22.4. Суд апеляційної інстанції зауважив, що не має правового значення прийняття Господарським судом Автономної Республіки Крим ухвали від 04.07.2011 про перехід до загальної процедури банкрутства ТОВ "Неаполь-Сервіс", з огляду на те, що загальна процедура банкрутства передбачає обов`язкове введення процедури розпорядження майном боржника, яке в даному випадку судом не здійснено, вимоги частини 6 статті 52 Закону про банкрутство в частині припинення процедури ліквідації не виконано.

22.5. Апеляційний суд дійшов висновку, що фактичні обставини недотримання ініціюючим кредитором вимог статті 52 Закону про банкрутство при зверненні із заявою про порушення щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" справи про банкрутство виключають можливість здійснення провадження у такій справі шляхом введення ліквідаційної процедури та мають наслідком закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про наявність підстав для закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", зважаючи на неподання ініціюючим кредитором належних та допустимих доказів відсутності боржника за його місцезнаходженням та безспірності грошових вимог до боржника як необхідних підстав для порушення та здійснення провадження у справі про банкрутство за особливостями відповідно до статті 52 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (ПАТ "Родовід Банк", забезпечений кредитор)

23. Скаржник доводив, що суди попередніх інстанцій прийняли оскаржувані постанову та ухвалу з порушенням норм матеріального і процесуального права та за умов неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і безпідставно закрили провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", яке було порушене ухвалою місцевого господарського суду від 26.04.2011, яка в апеляційному порядку не оскаржувалася та є чинною.

24. Скаржник зауважив, що в силу приписів частини 3 статті 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, тому з урахуванням частини 6 статті 12 ГПК України, при вирішенні питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", місцевим та апеляційним судами підлягали застосуванню положення статті 83 Закону про банкрутство в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали 26.11.2018 і постанови 17.09.2019; однак, підстави, з яких судами було закрито дану справу, у статті 83 цього Закону відсутні.

Доводи інших учасників справи

25. Відзивів на касаційну скаргу ПАТ "Родовід Банк" не подано.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

26. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-ХІІ в редакції Закону України №2850-VI від 22.12.2010, чинній на дату порушення щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс" справи про банкрутство ухвалою суду 26.04.2011

Частина 3 статті 6 - справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частина 1 статті 40 - господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо: 1) боржник не включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України або до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності; 2) подано заяву про визнання банкрутом ліквідованої або реорганізованої (крім реорганізації у формі перетворення) юридичної особи; 3) у провадженні господарського суду є справа про банкрутство того ж боржника; 4) затверджено звіт керуючого санацією боржника в порядку, передбаченому цим Законом; 5) затверджено мирову угоду; 6) затверджено звіт ліквідатора в порядку, передбаченому статтею 32 цього Закону; 7) боржник виконав усі зобов`язання перед кредиторами; 8) кредитори не висунули вимог до боржника після порушення провадження у справі про банкрутство за заявою боржника.

Частина 2 статті 40 - про припинення провадження у справі про банкрутство виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. Провадження у справах про банкрутство може бути припинено у випадках, передбачених пунктами 1, 2 та 5 частини першої цієї статті, на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство, тобто як до, так і після визнання боржника банкрутом; у випадках, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8, - лише до визнання боржника банкрутом, а у випадку, передбаченому пунктом 6, - лише після визнання боржника банкрутом.

Частина 1 статті 52 - у разі, якщо громадянин-підприємець-боржник або керівні органи боржника-юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов`язань.

Частина 2 статті 52 - господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

Частина 5 статті 52 - ліквідатор письмово повідомляє про визнання господарським судом відсутнього боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які в місячний строк з дня одержання повідомлення можуть направити ліквідатору заяви з вимогами до банкрута.

Частина 6 статті 52 - за клопотанням ліквідатора у разі виявлення ним майна відсутнього боржника, визнаного банкрутом, господарський суд може винести ухвалу про припинення процедури ліквідації, передбаченої цією статтею, і переходу до загальних судових процедур у справі про банкрутство, передбачених цим Законом.

Частина 7 статті 52 - задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку черговості, передбаченому статтею 31 цього Закону. Кредитори можуть оскаржити результати розгляду їх вимог ліквідатором до господарського суду до затвердження господарським судом ліквідаційного балансу.

27. Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011, який діяв з 19.01.2013 по 20.10.2019 до визначених Прикінцевими та перехідними положеннями справ

Абзац 1 пункту 1-1 Розділу X Прикінцеві та перехідні положення - положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Абзац 3 пункту 1-1 Розділу X Прикінцеві та перехідні положення - положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких відкрито до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

28. Господарський процесуальний кодекс України

Частина 3 статті 2 - основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність (пункти 1, 6 частини 3 цієї статті).

Частина 1 статті 15 - суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціни позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частина 1 статті 236 - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 2 статті 236 - законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Частина 5 статті 236 - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

29. З огляду на компетенцію касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами статей 5, 6, 52 Закону про банкрутство №2343-ХІІ в редакції Закону України №2850-VI від 22.12.2010, статті 83 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 та статей 3, 12 ГПК України.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

30. Провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" порушено ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.04.2011 за заявою ініціюючого кредитора відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-ХІІ в редакції Закону України №2850-VI від 22.12.2010 за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство з введенням щодо боржника ліквідаційної процедури відповідно до постанови місцевого суду про визнання боржника банкрутом 10.05.2011.

Прийнявши нову редакцію Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №4212-VІ від 22.12.2011, яка набрала чинності 19.01.2013 та діяла до 20.10.2019 включно, законодавець передбачив існування періоду, протягом якого буде діяти попередня редакція Закону про банкрутство №2343-ХІІ щодо окремих боржників у справах, де боржника визнано банкрутом до 19.01.2013.

Зазначене відповідає пункту 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VІ, згідно з яким під час розгляду справ про банкрутство, які порушені до набрання ним чинності 19.01.2013 та які перебувають на стадії ліквідаційної процедури боржника, мають застосовуватися положення останньої редакції Закону України №2343-ХІІ. Отже, до процедури банкрутства ТОВ "Неаполь-Сервіс", що здійснюється на стадії ліквідації банкрута, яку введено постановою місцевого суду від 10.05.2011 у справі №5002-17/1718-2011, необхідно застосувати останню редакцію Закону про банкрутство №2343-ХІІ, чинну до моменту внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011.

Отже, досліджуючи наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до клопотання ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" Демчана О.І., судам належало керуватися приписами статті 40 Закону про банкрутство в останній редакції Закону України №2343-ХІІ, до моменту внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 та діючими на момент розгляду заяви нормами ГПК України в редакції з 15.12.2017.

31. За замістом касаційної скарги вбачається, що забезпечений кредитор ПАТ "Родовід Банк" доводив безпідставність закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" оскаржуваними судовим рішеннями з огляду на те, що жодної із підстав, на яку посилались місцевий та апеляційний суди, не передбачено статтею 83 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011.

Верховний Суд відхиляє такі доводи, як помилкові, з огляду на висновки, викладені в пункті 30 мотивувальної частини цієї постанови.

32. ПАТ "Родовід Банк" у касаційній скарзі зауважив на обґрунтованості здійснення господарськими судами провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" з посиланням на те, що дану справу було порушено ухвалою місцевого господарського суду 26.04.2011, яка набрала законної сили, і при її прийнятті судом надавалась оцінка заяві ініціюючого кредитора на предмет наявності підстав для порушення щодо боржника справи про банкрутство за особливостями провадження відповідно до статті 52 Закону про банкрутство.

Апеляційний суд, спростовуючи аналогічні доводи забезпеченого кредитора, викладені в апеляційній скарзі, зазначив, що підставність порушення щодо відсутнього боржника справи про банкрутство з`ясовується господарським судом у підсумковому засіданні при прийнятті постанови про визнання боржника банкрутом в порядку частини 2 статті 52 Закону про банкрутство в зазначеній редакції, тому факт набрання чинності ухвалою місцевого господарського суду про порушення справи про банкрутство не свідчить в цілому про правомірність здійснення щодо боржника справи про банкрутство.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги обставин того, що 10.05.2011 місцевим господарським судом було прийнято постанову про визнання ТОВ "Неаполь-Сервіс" банкрутом та введено відносно нього ліквідаційну процедуру відповідно до частини 2 статті 52 Закону про банкрутство, що мало наслідком вжиття ліквідаторами товариства-боржника заходів щодо його ліквідації як юридичної особи, зокрема, виявлення кредиторів ТОВ "Неаполь-Сервіс", формування ліквідаційної маси боржника та реалізації майна в ліквідаційній процедурі з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором та включених до реєстру вимог кредиторів.

33. Верховний Суд зазначає, що за змістом частин 5, 7 статті 52 Закону про банкрутство вбачається надання законодавцем повноважень ліквідатору відсутнього боржника щодо письмового повідомлення про визнання боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів боржника та розгляду їх заяв з грошовими вимогами до боржника; у разі незгоди кредитора з результатом розгляду ліквідатором його вимог кредитор може оскаржити такий результат до господарського суду. Розгляд ліквідатором вимог кредиторів відсутнього боржника зумовлений особливостями провадження у справі про банкрутство за статтею 52 цього Закону за спрощеною процедурою, що не передбачає введення щодо боржника процедури розпорядження майном та проведення господарським судом попереднього засідання, а зумовлює введення щодо боржника ліквідаційної процедури у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника.

34. З матеріалів справи вбачається, що після введення щодо ТОВ "Неаполь-Сервіс", як відсутнього божника, ліквідаційної процедури постановою місцевого суду 10.05.2011, в газеті "Урядовий кур`єр" за №136 від 28.07.2011 здійснено офіційну публікацію оголошення про визнання ТОВ "Неаполь-Сервіс" банкрутом, в якому зазначено, що ліквідація ТОВ "Неаполь-Сервіс" здійснюється за загальною процедурою, до якої здійснено перехід ухвалою місцевого суду від 04.07.2011, а заяви кредиторів приймаються протягом місяця від дня публікації цього оголошення (том 2, а.с. 109).

За змістом звіту попереднього ліквідатора ТОВ "Неаполь-Сервіс" Мєтєлєвої С.Ф. станом на 21.10.2013 вбачається, що після публікації оголошення про визнання боржника банкрутом на адресу ліквідатора надійшли заяви з грошовими вимогами від кредиторів - Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя на суму 8 556, 43 грн., Сімферопольського міського центру зайнятості на суму 362,17 грн., Відділення ФСС по тимчасовій втраті працездатності АРК на суму 358,64 грн., Відділення ВД ФСС від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань в місті Сімферополь на суму 188,03 грн., АКБ "Європейський" на суму 963 434 грн. та додатково заявлені вимоги ініціюючого кредитора - ДПІ міста Сімферополя на суму 1 019 184, 99 грн.; ліквідатором розглянуто вимоги зазначених кредиторів та визнано їх в повному обсязі, окрім вимог АКБ "Європейський", які були розглянуті місцевим господарським судом в засіданні 23.01.2012 з їх частковим визнанням та включенням до реєстру вимог кредиторів; за результатами розгляду вимог кредиторів ТОВ "Неаполь-Сервіс" ліквідатором складено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 3 118 967, 17 грн., в тому числі з конкурсними вимогами на суму 1 655 183, 59 грн. та забезпеченими вимогами ПАТ "Родовід Банк" на суму 1 463 783, 58 грн. (том 3, а.с. 164-170).

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2012 відбулися збори кредиторів боржника - ТОВ "Неаполь-Сервіс", на яких за участі кредиторів ПАТ "Родовід Банк", ДПІ в місті Сімферополі, Управління ПФУ в Київському районі міста Сімферополя, а також ліквідатора Мєтєлєвої С.Ф. з правом дорадчого голосу обрано новий склад комітету кредиторів - ПАТ "Родовід Банк" та ДПІ в місті Сімферополі, який як орган колективного представництва інтересів кредиторів, брав участь у вирішенні питань, віднесених до його компетенції в процедурі банкрутства ТОВ "Неаполь-Сервіс" (том 3, а.с. 12-14).

За таких обставин, є помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що провадження у даній справі про банкрутство не може здійснюватися за загальними процедурами банкрутства з посиланням на непроведення у даній справі попереднього засідання та відсутність складеного та затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів ТОВ "Неаполь-Сервіс", оскільки реєстр вимог кредиторів відсутнього боржника - ТОВ "Неаполь-Сервіс" складеного його ліквідатором, а спір щодо розміру визнаних ліквідатором вимог одного із кредиторів - АКБ "Європейський" вирішено ухвалою місцевого суду від 23.01.2012.

35. При прийнятті оскаржуваної ухвали 26.11.2018 місцевим судом встановлено, що в період здійснення ліквідаційних заходів під час провадження справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" відбулася реалізація заставного майна ТОВ "Неаполь-Сервіс", обтяженого за договором іпотеки від 29.01.2008, за результатами якої кошти в розмірі 161 970, 07 грн. були перераховані на рахунок ПАТ "Родовід Банк" в якості погашення вимог за кредитним договором №36/01-К-08 від 29.01.2008, вимоги інших осіб, що заявлялись до боржника, не погашалися (том 11, а.с. 91).

Водночас, суд першої інстанції встановив, що ухвалою місцевого суду від 27.04.2015 було визнано недійсними результати аукціону, проведеного 30.09.2013 Товарною біржею "Таврійська універсальна біржа" щодо реалізації лота №1 - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, площею 0,00764 га, розташовані за адресою: м. Сімферополь, вул. Г. Морозова, 23, оформлені протоколом №1 проведення аукціону від 30.09.2013 (том 11, а.с. 84). Зазначене нерухоме майно є предметом іпотеки за договором іпотеки від 29.01.2008, укладеним між боржником-іпотекодавцем - ТОВ "Неаполь-Сервіс" та ПАТ "Родовід Банк", як іпотекодержателем, на забезпечення кредитних зобов`язань боржника (том 3, а.с. 59-63).

36. Верховний Суд зазначає, що з метою дотримання балансу інтересів усіх кредиторів, Закон про банкрутство встановлює чіткий порядок реалізації майна банкрута шляхом проведення аукціону, як одного із етапів провадження у справі про банкрутство, і в кожного учасника справи про банкрутство є законні очікування на дотримання встановленої процедури. Вплив порушень законодавства при проведенні аукціону на результати торгів слід розглядати також через призму статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює принцип мирного володіння майном, адже визнання торгів недійсними має своїм наслідком повернення майна до ліквідаційної маси банкрута або поновлення забезпечення вимог забезпеченого кредитора, що безпосередньо впливає не лише на права та інтереси самого боржника, а й забезпеченого кредитора, вимоги якого забезпечені таким майном, який має законні очікування щодо одержання задоволення своїх вимог за рахунок коштів, виручених від продажу майна в ліквідаційній процедурі.

37. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод за змістом статті 6 захищає право особи на справедливий суд в розумінні прав та обов`язків особи цивільного характеру, отже дія Конвенції поширюється на захист майнових прав фізичних та юридичних осіб. Поняття "власність", яке передбачене частиною 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції, зокрема, майнові інтереси комерційного банку щодо повернення кредитних коштів, наданих в користування позичальнику-юридичній особі із забезпеченням вимог іпотекою нерухомого майна боржника, зокрема, шляхом задоволення вимог банку в процедурі банкрутства позичальника кредитних коштів.

Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як "майно" тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (Kopeckу v. Slovakia), [GC], №44912/98, п. 52, ECHR 2004-IX, та рішення "Грецькі нафтопереробні заводи "Стрен" і "Стратіс Андреадіс проти Греції" (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, №301-В, ст. 84, п. 59). Отже, майновий інтерес, який виражається у майнових вимогах комерційного банку до боржника-позичальника за кредитним договором, що забезпечені іпотекою майна боржника, та були заявлені у справу про банкрутство юридичної особи-позичальника, підлягає захисту із застосуванням правових стандартів, визначених статтею 6 Конвенції та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про право мирного володіння своїм майном та можливості його обмеження не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами права.

38. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності". Статтю 1 Першого Протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, невиконання позичальником обов`язку щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, надає банку-кредитору право на "законне очікування", що він одержить задоволення своїх вимог в процедурі банкрутства позичальника, в тому числі за рахунок реалізації в ліквідаційній процедурі позичальника заставного майна, яким такі кредиторські вимоги забезпечено або за наслідком проведення такої процедури вимоги заявника будуть погашені за відсутності у боржника достатнього майна.

39. Колегія суддів касаційного суду вважає, що значна тривалість ліквідаційної процедури боржника (понад 8 років) та фактичне залишення за наслідком такої процедури без остаточного розгляду на предмет можливості задоволення вимог усіх його кредиторів, визнаних судом у процедурі банкрутства у справі №5002-17/1718-2011 та включених ліквідатором до реєстру вимог кредиторів, про що зазначалося в пункті 34 мотивувальної частини даної постанови, порушує принцип пропорційності господарського судочинства, передбачений статтею 15 ГПК України, та має наслідком порушення прав та законних сподівань усіх кредиторів боржника на отримання задоволення своїх грошових вимог у справі про банкрутство або затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу із визнанням таких вимог незадоволеними за наслідком ліквідаційної процедури та їх списання як безнадійних.

40. Відповідно до статей 8, 129 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права; суддя здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права. Верховенством права є панування права в усіх сферах життя суспільства, у правотворчій та правозастосовчій діяльності державних інституцій, зокрема судів. Верховенство права визначено основною засадою (принципом) господарського судочинства в пункті 1 частини 2 статті 3 ГПК України.

Суд не може не скористатися своїми повноваженнями щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на "мирне володіння майном" в розумінні першого речення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 55-56 Рішення ЄСПЛ від 22.11.2007 у справі "Україна-Тюмень" проти України").

Отже, одним із принципів правозастосування судами норм чинного законодавства про банкрутство є використання своїх повноважень таким чином, щоб було дотримано у справах необхідний баланс інтересу боржника та вимог щодо захисту майнових прав та інтересів кредиторів, як учасників справи про банкрутство. Крім того, спосіб дотримання такого балансу має бути сумісним із правом заявників - кредиторів боржника у справі про банкрутство на "мирне володіння своїм майном".

41. З огляду на зазначене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що при прийнятті оскаржуваних постанови від 17.09.2019 та ухвали від 26.11.2018 апеляційним та місцевим господарським судами не застосовано зазначеного принципу пропорційності господарського судочинства, який вимагає дотримання справедливого балансу між інтересами боржника та його кредиторів.

Закриття провадження у справі про банкрутство на стадії ліквідаційної процедури, що тривала упродовж восьми років, вимагає від суду врахування інтересів не тільки ліквідатора боржника, якому складно завершити процедуру ліквідації на предмет повернення майна боржника, яке перебуває у Криму, на непідконтрольній території України, а також майнових інтересів кредиторів, які визнані у процедурі ліквідації, чиї вимоги складають сукупно до 2,9 млн. грн., та вони мають законні очікування щодо завершення ліквідаційної процедури боржника з відповідним задоволенням або не задоволенням їх вимог.

42. Суди не звернули уваги на те, що згідно із статтею 52 Закону про банкрутство в редакції, чинній на момент порушення 26.04.2011 провадження у справі про банкрутство, підставою для порушення справи була також наявність інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності. Ініціюючим кредитором надано до заяви про порушення справи про банкрутство копію Вироку 23.11.2010 щодо директора боржника Медведєвої І.В., яку було засуджено за фіктивне ведення підприємницької діяльності, з використанням ТОВ "Неаполь-сервіс", як юридичної особи (том 1, а.с. 90-92), копію Акта про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №301/15-2 від 16.04.2010 у зв`язку з відсутністю боржника за адресою місцезнаходження (том 1, а.с. 48), що було прийнято до уваги при порушенні справи про банкрутство та визнанні боржника банкрутом у 2011 році, як інші ознаки, що підтверджували відсутність підприємницької діяльності боржника.

Однак закриваючи провадження у справі про банкрутство у 2018 році, місцевий та апеляційний суди на зазначені підстави порушення провадження у справі за статтею 52 Закону про банкрутство уваги не звернули, а тому рішення судів не спростовують правильності висновків місцевого суду у 2011 році про порушення справи про банкрутство та визнання боржника банкрутом, які ніким не оскаржувались та не можуть піддаватися ревізії, в порушення принципу res judicata, що є складовою верховенства права.

43. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Неповнота з`ясування місцевим та апеляційним судами обставин справи при розгляді клопотання ліквідатора Демчана О.І. про закриття провадження у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", прийняття судами рішень з порушенням принципів верховенства права та пропорційності у господарському судочинстві (статті 11, 15 ГПК України), а також з порушенням балансу інтересів кредиторів та боржника, свідчить про суперечність постанови від 17.09.2019 та ухвали від 26.11.2018 у справі №5002-17/1718-2011 загальноприйнятим стандартам правосуддя, згідно з якими правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984), а обґрунтоване рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення ЄСПЛ у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

44. Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо передчасності висновків місцевого та апеляційного судів про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс", виходячи в цілому з висновків, викладених в пунктах 33-43 мотивувальної частини даної постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

45. З огляду на зазначене та наявність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій, Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги ПАТ "Родовід Банк", скасування постанови апеляційного суду від 17.09.2019 та ухвали місцевого суду від 26.11.2018 у справі №5002-17/1718-2011 з переданням справи для подальшого розгляду на стадії ліквідаційної процедури до місцевого суду в іншому складі суду.

Верховний Суд зауважує, що при подальшому провадженні у справі №5002-17/1718-2011 про банкрутство ТОВ "Неаполь-Сервіс" () судам необхідно врахувати приписи пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, чинного з 21.10.2019, що визначає пряму дію норм цього Кодексу та їх застосування при розгляді справ про банкрутство незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, за винятком справ, які на день введення в дію цього Кодексу 21.10.2019 перебувають на стадії санації.

В. Судові витрати

46. У зв`язку із задоволенням касаційної скарги та переданням справи для подальшого розгляду до місцевого суду, питання про стягнення витрат зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України Верховним Судом не розглядалось.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Родовід Банк" Шевченка Андрія Миколайовича задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №5002-17/1718-2011 скасувати, справу №5002-17/1718-2011 передати для подальшого розгляду на стадії ліквідаційної процедури до Господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.О. Банасько

О.В. Васьковський