ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 906/168/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Стратієнко Л.В., Ткач І.В.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду Житомирської області

(суддя Лозинська І.В.)

від 16.08.2018

та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Петухов М.Г., судді - Бучинська Г.Б., Грязнов В.В.)

від 26.09.2019

у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Державного підприємства «Олевське лісове господарство»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Реілтранс»

про стягнення 550 699,68 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

1.1 У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (надалі - ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця») звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Олевське лісове господарство» (надалі - ДП «Олевське лісове господарство») 400 457,04 грн - плати за користування вагонами; 146 716,56 грн - збору за зберігання вантажу у вагонах; 3233,28 грн - збору за проведення маневрової роботи та 292,80 грн - збору за телеграфне повідомлення.

1.2 В обґрунтування позову позивач посилається на такі обставини:

1.2.1. У червні 2017 року ДП «Олевське лісове господарство» було оформлено накладні №№ 415562, 415570, 415588, 417758, 417766 на відправлення вагонів №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зі станції Олевськ, з яких вбачається, що вагони завантажені вантажем «Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в`язанок хмизу або в аналогічних видах» та слідували на станцію Галац Ларга Румунська залізниця для вантажоодержувача PPA TIMBER TRADE SRL.

1.2.2. 16.06.2017 та 19.06.2017 на станцію Кучурган надійшли заяви Відділу Митного оформлення № 2 Митного поста «Кучурган» Одеської митниці ДФС якими вимагалося затримати вагони №№ 60938081, 67886481, 68746254, 60477320, 66939943 з вантажем - деревина паливна, для проведення переогляду, на підставі ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 та доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, наданого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 № 65/4-5486.

1.2.3. Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми № 68 К1 від 16.06.2017 та № 71 К1 від 19.06.2017.

1.2.4. Про факт затримки вагонів станцією Кучурган повідомлено вантажовідправника через станцію відправлення телеграмами, направленими на його адресу, копії яких є в матеріалах справи.

1.2.5. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/1008/17 (1-«кс»/522/14621/17) від 04.08.2017 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄДРДСР за №0000023 від 13.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, надано дозвіл старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області Макаровій М.М. та співробітникам ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області на проведення огляду вантажу, який переміщається, зокрема, у залізничних вагонах відкритого типу № № 60938081, 67886481, 68746254 (без зазначення вагонів № № 60477320, 66939943).

1.2.6. 24.08.2017 уповноваженими особами правоохоронних органів було проведено огляд вантажу у залізничному вагоні відкритого типу № 60938081 та № 68746254, у ході якого встановлено, що у вагонах переміщується деревина хвойних порід дерев, довжиною колоди до 2 метрів та діаметром, відповідно, від 8 см до 28 см та від 10 см до 32 см, про що свідчить протокол огляду від 24.08.2017.

1.2.7. Листом від 28.08.2017, № 4/125/9 старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області повідомлено, що за результатами проведення огляду порушень Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» № 2860-ІV від 08.09.2005 не встановлено та законні підстави для затримки залізничних вагонів відкритого типу (№№60938081, 67886481, 68746254) за вказаними номерами у досудового слідства відсутні.

1.2.8. За час простою вказаних вагонів на станційних коліях відповідачу було нараховано (з ПДВ): плату за користування вагонами в сумі 400 457,04 грн, збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 146 716,56 грн, збір за маневрову роботу у сумі 3233,28 грн, збір за повідомлення (телеграфне) на суму 292,80 грн на загальну суму 550 699,68 грн.

1.2.9. З метою досудового врегулювання спору, начальником станції Олевськ було направлено лист - претензія № 50 від 03.10.2017, яким заявлено вимогу сплатити належні залізниці платежі.

1.2.10. У відповіді на претензію від 05.10.2017 №723 відповідач повідомив, що у зв`язку з відсутністю його вини у затримці вагонів, вимога щодо оплати нарахованих коштів за затримку (простій) вагонів є безпідставною.

1.3. Відповідач проти позовних вимог заперечував зазначаючи, що його вина у затримці вагонів відсутня, що виключає обумовлені законом підстави для стягнення з нього плати за затримку вагонів.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 у позові відмовлено.

2.2. Рішення обґрунтовано недоведенням вини відправника у простої відповідних вагонів, а тому підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із затримкою вагонів, відсутні, оскільки вказане затримання було здійснено не з вини відповідача як відправника.

2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» задоволено, рішення Господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто з відповідача 550 699,68 грн заборгованості, 8 261,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 12 392,00 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

2.4. Постанову мотивовано обґрунтованістю та доведеністю підстав для задоволення позову, а також зазначено, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

2.5. Постановою Верховного Суду від 11.07.2019 у цій справі касаційну скаргу ДП «Олевське лісове господарство» задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 у справі № 906/168/18 скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції .

2.6. Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи заяву відповідача про застосування позовної давності, належним чином не встановив, яка саме міжнародна угода має застосовуватися до спірних правовідносин, а саме не врахував сферу дії міжнародних угод та не визначився належним чином з початком перебігу позовної давності.

2.7. При повторному перегляді Північно - західним апеляційним господарським судом прийнято постанову від 26.09.2019, якою апеляційну скаргу залізниці залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 16.08.2018, яким в позові відмовлено, змінено лише в мотивувальній частині.

2.8. На виконання вказівок Верховного Суду апеляційним господарським судом встановлено, що ділянка, на якій були затримані вагони (станція Кучурган) знаходиться на території, на яку поширюється дія Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка була підписана та набрала чинності 01.11.1951 і до якої Україна приєдналася 05.06.1992.

2.9. Суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем належним чином підтверджені нарахування відповідачу 400 457,04 грн плати за користування вагонами, 146 716,56 грн збору за зберігання вантажу у вагонах, 3 233,28 грн збору за проведення маневрової роботи та 292,80 грн збору за телеграфне повідомлення. Проте доказів оплати відповідачем вказаних платежів не надано.

2.10. Апеляційний господарський суд, керуючись статтею 137 Статуту залізниць України вказав, що строк позовної давності слід обраховувати з 02.09.2017 (дня складання кінцевих актів загальної форми №135 К1 та № 138 К1).

2.11. Доводи позивача, з посиланням на статтю 253 Цивільного кодексу України, що перебіг строку слід відраховувати з наступного для після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, а тому останнім днем для подачі позову слід вважати 03.03.2019, суд апеляційної інстанції відхилив, з огляду на положення статті 137 Статуту залізниць України, за яким шестимісячний строк обчислюється саме з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу та виклад позиції інших учасників справи.

3.1. 15.10.2019 АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 906/168/18.

3.2. В обґрунтування вимог касаційної скарги АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» зазначає, що суди попередніх інстанцій в порушення статей 253, 254, 255, 267 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та статті 137 Статуту залізниць України відмовили в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, не врахувавши, що строк позовної давності слід обраховувати з наступного дня за днем складання актів загальної форми.

Заявник стверджує, що оскільки датою закінчення затримки вагонів є 02.09.2017, перебіг шестимісячного строку для подання позову розпочався 03.09.2017, а останнім днем є 03.03.2018.

Враховуючи, що позовна заява подана до суду (передано поштовому відділенню на відправку) 03.03.2018, то ним не було пропущено шестимісячний строк позовної давності.

3.4. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство.

4.1. Щодо застосування судом апеляційної інстанції строку позовної давності при відмові в задоволення позову, то Верховний Суд не погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

4.2. Згідно з частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезень вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

4.3. Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 N 457, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

4.4. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

4.5. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

4.6. Відповідно до параграфу 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, дія якої поширюється на спірні правовідносини, якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла з причин, що не залежали від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

4.7. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Ці витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожного відправлення та підтверджуються відповідними документами. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в прядку, передбаченому статтею 31 Угоди (стаття 32 Угоди).

4.8. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

4.9. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

4.10. Згідно з частиною першою статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

4.11. Відповідно до положень статті 5 Угоди в чинній редакції від 16.10.2015 при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

4.12. Отже, враховуючи відсутність в Угоді положень, які б встановлювали строки позовної давності щодо позовів, поданих перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів, до позовних вимог у справі підлягають застосуванню строки позовної давності, встановлені національним законодавством України відповідно до правил статті 5 Угоди.

4.13. Згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

4.14. За змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

4.15. Отже, частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України та статтею 137 Статуту залізниць України щодо позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, які випливають з перевезення, встановлено спеціальний шестимісячний строк позовної давності, а з огляду на положення статті 5 Угоди зазначені норми Господарського кодексу України та Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажовідправників, вантажоодержувачів, що випливають із перевезення, і саме ці норми національного законодавства підлягають застосуванню до позовних вимог у справі, про що правильно зазначив суд апеляційної інстанції.

4.16. За загальним правилом, встановленим у частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

4.17. Разом з тим, у статті 137 Статуту залізниць України встановлено порядок обчислення строку для пред`явлення перевізником позову до вантажовідправників, який обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

4.18. Суди обох інстанцій встановили, що затримка спірних вагонів відбулася у зв`язку з проведенням митного огляду вантажу, що перевозився у зазначених вагонах, тому вартість проведених залізницею робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, а також плату за користування вагонів має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

4.19. Затримка вагонів на станції у зв`язку з митним контролем є триваючою дією, яка охоплює певний проміжок часу, і щодо якої як єдиної події і розпочинається перебіг позовної давності. Відповідно моментом, з якого розпочинається перебіг строку позовної давності до позовних вимог у цій справі, є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акту загальної форми про закінчення затримки вагонів).

4.20. Суди встановили, що факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23, на підставі яких позивачем розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів. Заявлена до стягнення сума в розмірі 550 699,68 грн розрахована залізницею відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009за №340/16356.

4.21. Суд апеляційної інстанції правильно встановивши те, що підставою нарахування заявлених до стягнення у цій справі платежів стала єдина подія - затримка вагонів, дійшов помилкового висновку про те, що шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме з урахуванням дати складання кінцевих актів загальної форми, а не з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

4.22. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

4.23. Отже, у спірних правовідносинах у цій справі періодом затримання вагонів, протягом якого здійснювався митний контроль, є період:

- з 16.06.2017 по 02.09.2017 для вагонів № 68746254, № 60938081, № 67886481, встановлений актами загальної форми від 16.06.2017 № 68 К1 та від 02.09.2017 №135 К1,

- з 19.06.2017 по 02.09.2017 для вагонів № 60477320, №66939943, встановлений актами загальної форми від 19.06.2017 № 71 К1 та від 02.09.2017 №138 К1.

4.24. Враховуючи правила обчислення перебігу строку позовної давності до позовних вимог перевізника до вантажовідправників, встановлені у статті 137 Статуту залізниць України, правила визначення початку перебігу строку, встановлені у статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг шестимісячного строку позовної давності до позовних вимог у цій справі (щодо усіх нарахованих платежів) починається з 03.09.2017, тобто з дня, наступного за днем закінчення затримки вагонів, та відповідно закінчується 03.03.2018.

4.25. Як встановили суди попередніх інстанцій, згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті, в якому позивач надіслав позовну заяву до суду, ПАТ «Українська залізниця» звернулось до господарського суду з позовом у цій справі 03.03.2018, тобто в межах встановленого чинним законодавством України шестимісячного строку позовної давності.

4.26. Враховуючи те, що, суд апеляційної інстанцій встановив, що проведений позивачем розрахунок заявлених до стягнення у цій справі платежів є арифметично правильним, позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем нарахованих йому за період затримки вагонів залізницею платежів, з огляду на дотримання позивачем строку позовної давності Верховний Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

4.27. Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 924/320/17.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

5.1 Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

5.2 Згідно з положеннями статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

5.3 Оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про відмову в задоволенні позову, а також оскільки виправлення відповідної помилки не потребує з`ясування нових обставин і дослідження нових доказів, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних у справі судових рішень та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Щодо судових витрат.

6.1 Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

6.2 Згідно з пунктом 2 частини 1, пунктом 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

6.3 Судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у справі, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 300, пунктом 3 частини 1 статті 308, 311, 315 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 16.08.2018 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 906/168/18 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Олевське лісове господарство» (11002, Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Пушкіна, буд.18, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) 400 457,04 грн - плати за користування вагонами; 146 716,56 грн - збору за зберігання вантажу у вагонах; 3233,28 грн - збору за проведення маневрової роботи та 292,80 грн - збору за телеграфне повідомлення.

Визначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи.

Стягнути з Державного підприємства «Олевське лісове господарство» (11002, Житомирська обл., м. Олевськ, вул. Пушкіна, буд.18, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 8 260,50 грн; витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 12 390,75 грн; витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції в сумі 16 521,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Л. Стратієнко

І. Ткач