ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.12.2019 Справа № 905/1875/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання Стрюкова А.О.,

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ, Донецька область, в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м. Слов`янськ, Донецька область,

до відповідача Державний вищий навчальний заклад «Донбаський державний педагогічний університет», м. Слов`янськ, Донецька область,

про стягнення 593318,72грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Позивач, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ, Донецька область, в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м. Слов`янськ, Донецька область, до відповідача Державний вищий навчальний заклад «Донбаський державний педагогічний університет», м.Слов`янськ, Донецька область, про стягнення 593318,72грн.

Ухвалою суду від 07.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1875/19; справу №905/1875/19 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 27.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вартість спожитого та неоплаченого природного газу за договором №1118 від 12.03.2018 року становить 441105,67грн. (основний борг) за надані послуги з постачання газу за період січень 2018 - лютий 2019р, із розрахунку: 1372959,59 грн. - 931853,92 грн. (оплата). На суму заборгованості позивачем нараховане: 84152,40грн. - пені, 67032,71грн. - 25% річних, 780,06грн. - 3% річних, 247,88грн. - інфляційних втрат.

02.12.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомляє, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу за відсутності представників зі сторони відповідача.

В судове засідання сторони не з`явилися. В заяві від 26.11.2019 представник позивача просив суд розглянути справу за його відсутності; позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

12.03.2018р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (постачальник) та Державним вищим навчальним закладом Донбаський державний педагогічний університет (споживач) був підписаний договір на постачання природного газу №1118 за приписами п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник постачає природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором на забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість прийнятого природного газу у розмірах, строках, та порядку, передбачених договором. Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін і має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місце встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу, ділянок обслуговування.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору №1118 від 12.03.2018р. розрахунки за поставлений споживачеві природний газ здійснюються за вільними цінами, які визначаються у первинних документах до цього договору (у тому разі рахунках, листах, додаткових угодах тощо). На дату укладення договору ціна за 1000 куб. м складає 10974,12 грн, у тому числі ПДВ. Постачальник зобов`язується розміщувати інформацію про ціну газу на своєму офіційному веб-сайті: http://oblgaz.donetsk.ua.

За змістом п.10.1 договору №1118 від 12.03.2018р. останній набирає чинності з 01.01.2018 року і діє до 31.12.2018 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги до повного їх виконання. Термін дії договору може бути подовжений за письмовою згодою сторін. Термін дії договору може бути продовжений за письмовою згодою сторін. При цьому, сторони погоджують планові обсяги постачання на термін подовження дії договору.

Сторонами неодноразово вносились зміни в п.4.2 укладеного позивачем та відповідачем правочину, внаслідок чого ціна на газ становила: з 01.01.2018р. 10974,12 грн з ПДВ, з 01.02.2018р. 10362,12 грн з ПДВ, з 01.03.2018р. 9132,12 грн з ПДВ, з 01.04.2018р. 9780,12 грн з ПДВ, з 01.10.2018р. 14812,14 грн з ПДВ, з 01.12.2018р. 12407,76 грн з ПДВ, з 01.01.2019р. 12062,16 грн з ПДВ, з 01.02.2019р. 11688,06 грн з ПДВ.

За твердженням позивача, постачання природного газу здійснювалось споживачу за вказаним правочином у період з січня 2018 року по вересень 2019 року.

Водночас, у матеріалах справи наявні письмові докази продовження дії договору шляхом поставки та споживання природного газу після лютого 2019 року на підставі спірного договору: акти-рахунки на оплату природного газу за договором №1118 від 12.03.2018р. за січень-квітень 2018, листопад-грудень 2018, січень-лютий 2019, які були прийняті представником споживача без зауважень та заперечень; акти прийому-передачі природного газу, підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

В силу приписів ст.13 Закону України Про ринок природного газу несанкціонований відбір природного газу не допускається.

Відтак, приймаючи до уваги, що у матеріалах справи наявні докази фактичного існування між сторонами правовідносин з постачання/споживання природного газу саме за договором №1118 від 12.03.2018р., виходячи з того, що постачання природного газу без оформлення договору не допускаються, а доказів існування між сторонами будь-яких інших договірних відносин з постачання природного газу крім визначених договором №1118 від 12.03.2018р. матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що зобов`язання сторін за вказаною угодою продовжились та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.4 ч.1, п.2 ч.2 ст.13 Закону України Про ринок природного газу споживач має право на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів; споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом п.п.2.6-2.8 договору №1118 від 12.03.2018р. постачання газу підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється за даними комерційного вузла обліку, визначених у додатку №1 до договору. Постачальник до 5 числа наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п.2.9 договору поставки газу).

Як свідчать матеріали справи, на виконання зобов`язань, заснованих на договорі №1118 від 12.03.2018р., позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти прийому-передачі природного газу: - № 65 за січень 2018 року обсягом 18,531 тис. куб. м, - № 65 за лютий 2018 року обсягом 17,039 тис. куб. м, - № 65 за березень 2018 року обсягом 15,343 тис. куб. м, - № 65 за квітень 2018 року обсягом 1,436 тис. куб. м, - № 65 за листопад 2018 року обсягом 14,328 тис. куб. м, - № 65 за грудень 2018 року обсягом 14,954 тис. куб. м, - №65 за січень 2019 року обсягом 21,272 тис. куб. м, - № 65 за лютий 2019 року обсягом 15,787 тис. куб. м.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманих послуг з розподілу природного газу у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз в особі відокремленого підрозділу Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 441105,67грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.4.6 договору №1118 від 12.03.2018р. споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином: - за поставкою січня 2018 року на суму 203361,42 грн 12.02.2018р. включно, - за поставкою лютого 2018 року на суму 176560,16 грн 12.03.2018р. включно, - за поставкою березня 2018 року на суму 140114,11 грн 10.04.2018р. включно, - за поставкою квітня 2018 року на суму 14044,25 грн 10.05.2018р. включно, - за поставкою листопада 2018 року на суму 212228,34 грн 10.12.2018р. включно, - за поставкою грудня 2018 року на суму 185545,64 грн 10.01.2019р. включно, - за поставкою січня 2019 року на суму 256586,27 грн 11.02.2019р. включно, - за поставкою лютого 2019 року на суму 184519,40 грн 11.03.2019р. включно.

Як свідчать матеріали справи, позивачем були виставлені, а відповідачем прийняті акти-рахунки: №65 від 31.01.2018р. на суму 203361,42 грн, №65 від 28.02.2018р. на суму 176560,16 грн, №65 від 31.03.2018р. на суму 140114,11 грн, №65 від 30.04.2018р. на суму 14044,25 грн, №65 від 30.11.2018р. на суму 212228,34 грн, №65 від 31.12.2018р. на суму 185545,64 грн, №65 від 31.01.2019р. на суму 256586,27 грн, №65 від 28.02.2019р. на суму 184519,40 грн.

Вищезазначені рахунки були отримані представниками відповідача у відповідності до умов договору №1118 від 12.03.2018р. Факт отримання рахунків відповідачем в порядку норм ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

В той же час, доводів, які б спростовували правильність визначення позивачем обсягу поставленого природного газу та його вартості відповідачем не наведено, а судом не встановлено, внаслідок чого суд приймає зазначені вище розрахунки позивача як достовірні.

Проте, за твердженнями позивача, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.ст. 526, 692 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Державний вищий навчальний заклад Донбаський державний педагогічний університет за спожитий природний газ у встановлені спірним правочином строки та у повному обсязі не розрахувався.

Належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз в особі відокремленого підрозділу Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, відповідачем не представлено.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №1118 від 12.03.2018р. на постачання природного газу виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості спожитого енергоносія від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за спірним договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, з огляду на всі представлені позивачем докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державного вищого навчального закладу Донбаський державний педагогічний університет на користь позивача суми боргу за спожитий у січні 2018 квітні 2018 року, листопаді 2018 лютому 2019, природний газ у розмірі 441105,67 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 6.3.2. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із позивача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 84152,40грн пені за загальний період з 11.02.2018р. по 05.09.2019р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов`язаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні 2018 лютому 2019 року (в межах визначених позивачем періодів) становить фактично більшу суму, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму 84152,40грн.

Також, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 780,06 грн за період з 11.02.2018р. по 21.05.2018р., та 25% річних в розмірі 67032,71 грн за період з 11.02.2019р. по 30.09.19р.

Крім того, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 247,88 грн за період з березня 2018 року по серпень 2019 року.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що відсотки річних та інфляційна складова боргу за визначені позивачем періоди є фактично більшими, ніж заявлені позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначені позивачем суми.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 46, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ, Донецька область, в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації, м. Слов`янськ, Донецька область, до відповідача Державний вищий навчальний заклад «Донбаський державний педагогічний університет», м.Слов`янськ, Донецька область, про стягнення 593318,72грн., задовольнити.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу Донбаський державний педагогічний університет (84116, Донецька обл., м.Слов`янськ, вул.Генерала Батюка, буд.19, ) на користь Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації (84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Світлодарська, буд.28-Б, ) 441105,67грн. основної заборгованості; 84152,40грн. пені; 67032,71грн. 25% річних; 780,06грн. 3% річних; 247,88грн. інфляційних втрат; а також судового збору 8899,78 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 19.12.2019 складено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2019.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз