ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/5035/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кондратова І.Д., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Щелкова П.С.,

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Сулім В.В., судді - Пашкіна С.А. Майданевич А.Г.)

від 21.08.2019,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування реєстраційної дії,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Плато Плюс" про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Плато Плюс", оформленого протоколом № 1 від 20.01.2015 та скасування реєстраційної дії (рішення) від 22.01.2015 № 022051, якою вчинено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ "Плато Плюс", не пов`язану зі змінами до установчих документів, проведену на підставі протоколу зборів учасників № 1 від 20.01.2015 державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Шубіною Т.Я.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам законодавства та порушує трудові права ОСОБА_1 , оскільки звільнення минулим днем не передбачено законом (вирішено звільнити з 20.01.2014). ОСОБА_1 як директора ТОВ "Плато Плюс" не було проінформовано про те, що питання про його звільнення буде винесено на загальні збори учасників товариства. Таким чином, позивач вважає, що були порушені його корпоративні права на участь в управлінні товариством, на отримання інформації про діяльність товариства та отримання його частки.

Спір у справі розглядався господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 залишено без розгляду на підставі ст. ст. 174, 226, 260 Господарського процесуального кодексу України.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставами для скасування судового рішення позивач зазначає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції. Вказує, що положення чинного Господарського процесуального кодексу України не передбачають повноважень апеляційного суду залишити апеляційну скаргу без розгляду після відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу без сплати належної суми судового збору, яку апеляційний суд ухвалою від 27.03.2019 залишив без руху. Скаржнику було надано десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для подання до суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4 800,00 грн.

Ухвалу апеляційного суду від 27.03.2019 ОСОБА_1 отримав 09.04.2019, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с. 161, т. 1), яке містить підпис його представника за довіреністю.

Тобто, ОСОБА_1 мав сплатити 4 800,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а докази такої сплати надати Північному апеляційному господарському суду до 19.04.2019.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 судовий збір не сплатив, а 19.04.2019 подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовував тим, що він знаходиться у скрутному майновому становищі.

Без врахування наведених обставин та вирішення питання щодо відстрочення сплати судового збору 08.05.2019, Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2019, при цьому помилково зазначив у цій ухвалі, що скаржник необхідну суму судового збору сплатив, надав суду докази такої сплати.

Питання щодо відстрочення сплати судового збору Північний апеляційний господарський суд розглянув 24.06.2019. ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 21.08.2019, про що постановлено ухвалу апеляційного суду від 24.06.2019.

Доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги до 24.06.2019 суду апеляційної інстанції позивачем надано не було, що за висновками колегії суддів Північного апеляційного господарського суду є підставою, відповідно до ст. ст. 174, 226, 260 Господарського процесуального кодексу України для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися неможливо з таких підстав.

Апеляційний порядок перегляду судових рішень врегульований главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги встановлені у статті 258 ГПК України, відповідно до п. 2 ч. 3 якої до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

За приписами частини другої статті 260 ГПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 ГПК України цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу. Частиною першою статті 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Згідно з частиною 4 цієї статті ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з ч. 6 ст. 260 ГПК України, питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Наведені правові норми передбачають такий наслідок ненадання апеляційному суду доказів сплати відповідної суми судового збору за подання апеляційної скарги як залишення апеляційної скарги без руху, надання скаржнику строку для усунення недоліків, а у разі неусунення вказаних судом недоліків - повернення апеляційної скарги.

Такі процесуальні дії суд апеляційної інстанції вчиняє до відкриття апеляційного провадження у справі.

Після відкриття апеляційного провадження, глава 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України передбачає форму закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті у зв`язку із виявленням після порушення апеляційного провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи - закриття апеляційного провадження.

Підстави для закриття апеляційного провадження визначені законодавцем у статті 264 ГПК України, серед яких відсутня така підстава як ненадання скаржником доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги після відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи відсутність підстав для закриття апеляційного провадження в цьому випадку Північний апеляційний господарський суд мав переглянути справу по суті.

Необхідно врахувати, що правовий механізм розподілу судових витрат в господарському судочинстві визначений у ст. ст. 129, 130 ГПК України.

Апеляційний суд не був позбавлений можливості за результатами перегляду цієї справи здійснити розподіл судових витрат згідно з нормами процесуального законодавства та стягнути несплачену суму судового збору з відповідного учасника судового процесу на підставі ст. 129 ГПК України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом. Також згідно з частинами 2, 3 статті 2 ГПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Застосування норм Господарського процесуального кодексу України при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення його положень, яке б гарантувало особі, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, оскільки таке обмеження порушувало б право особи на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 після відкриття провадження, суд апеляційної інстанції діяв як "суд не встановлений законом", адже позбавив позивача права на апеляційне оскарження (ст. 254 ГПК України), що йому (позивачу) також гарантоване Основним Законом України.

За таких обставин, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 відповідно до ст. 310 ГПК України підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а справа - направленню для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Оскільки, суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до ст. 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 у справі № 910/5035/17 скасувати.

Справу № 910/5035/17 передати до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Кондратова

І. Ткач