ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.12.2019 р. Справа№ 914/2714/19

Господарський суд Львівської області у складі судді У.І. Ділай, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд»

про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі №914/2714/19

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд», с. Лисиничі, Пустомитівський район, Львівська область,

до відповідача-1: Приватного підприємства «Вір-Західбуд», м. Львів

до відповідача-2: Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост», м. Львів

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Всеукраїнської спілки громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні», м. Львів

про зобовязання до виконання умов договору безоплатного користування нежитлового приміщення №1/1/19 від 02.01.2019 та тлумачення умов договору

Без участі представників сторін

23.12.2019 до Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд» про забезпечення позову до подання позовної заяви у спосіб:

заборони Приватному підприємству «Охоронно-юридична фірма «Аутпост», Приватному підприємству «Вір-Західбуд» та будь-яким іншим особам, до вирішення по суті спору, вчиняти будь-які дії, спрямовані на недопуск, на припинення та перешкоджання користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд»» приміщеннями за адресою м. Львів, вул. Шевченка, буд. 3а, а саме, кімнати площею: 1 поверх: № 1-15,8 (м.кв); №2-13,8 (м.кв); № 3-16,8 (м.кв); № 4-15,6 (м.кв); № 5-14,1 (м.кв); № 6-33,1 (м.кв); № 7-29,7 (м.кв); № 8 (туалетна кімната) - 11,0 (м.кв); № 9-9,8 (м.кв); № 10 (коридор) - 37,5 (м.кв); 2 поверх: № 1-32,8 (м.кв); № 2-17,4 (м.кв); № 3-7,4 (м.кв); № 4-18,5 (м.кв); № 5-18,9 (м.кв); № 6-10,7 (м.кв); № 7-9,7 (м.кв); № 8-9,1 (м.кв); № 9 (коридор)-34,5 (м.кв),

зобов`язання Приватного підприємству «Охоронно-юридична фірма «Аутпост», Приватного підприємству «Вір-Західбуд» та будь-яких інших осіб до вирішення по суті спору допустити Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд»» до приміщень за адресою м. Львів, вул. Шевченка, буд. 3а, а саме, кімнати площею: 1 поверх: № 1-15,8 (м.кв); № 2-13,8 (м.кв); № 3-16,8 (м.кв); № 4-15,6 (м.кв); № 5-14,1 (м.кв); № 6-33,1 (м.кв); № 7-29,7 (м.кв); № 8 (туалетна кімната)-11,0 (м.кв); № 9-9,8 (м.кв); № 10 (коридор)-37,5 (м.кв); 2 поверх: № 1-32, 8 (м.кв); № 2-17,4 (м.кв); № 3-7,4 (м.кв); № 4-18,5 (м.кв); № 5-18,9 (м.кв); № 6-10,7 (м.кв); № 7-9,7 (м.кв); № 8-9,1 (м.кв); № 9 (коридор) - 34,5 (м.кв).

В заяві вказано, що заявник має намір звернутись з позовною заявою немайнового характеру про зобов`язання до виконання умов Договору безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року та тлумачення умов договору. Предметом позову зазначено - визнання договору охорони приміщення недійсним та тлумачення умов договору безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року.

В обґрунтування вимоги ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд»» зазначає таке:

Заявник має намір звернутися до Господарського суду Львівської області з позовом до ПП «Охоронно-юридична фірма «Аутпост», ПП «Вір-Західбуд» про визнання договору охорони недійсним, тлумачення умов Договору безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року та тлумачення умов договору. Предметом вказаного позову є визнання недійсним договору охорони приміщення за адресою: Україна, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 3а, укладеного між ПП «Охоронно-юридична фірма «Аутпост» та ПП «Вір-Західбуд», який укладений без наявності будь яких правовстановлюючих документів на вказане приміщення, тлумачення умов Договору безоплатного користування нежитлового приміщення №1/1/10 від 02 січня 2019 року, зокрема, п. 6.1. Договору, згідно якого Всеукраїнська спілка громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні» зобов`язана забезпечити безперешкодне використання користувачем приміщення (ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд»), що передається на умовах цього договору, зокрема: приміщення за адресою: Україна, м. Львів, вул. Шевченка , буд .3а, а також тлумачення п. 4.1. «Строк користування приміщення що орендується, складає 24 місяці з моменту прийняття приміщення користувачем», п. 10.3. «Строк цього договору починає свій перебіг з 02 січня 2019 року та закінчується 31 грудня 2020 року».

Необхідність звернення до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви виникла у зв`язку з тим, що майбутні Відповідачі - ПП «Охоронно-юридична фірма «Аутпост» та ПП «Вір-Західбуд» на думку заявника незаконно уклали договір на охорону об`єкта (Приміщення за адресою: Україна, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 3а,) який їм не належить та перебуває у користуванні ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд» на підставі договору.

Так, 02 січня 2019 року між ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд» та Всеукраїнської спілки громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні» було укладено Договір безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року. За умовами вказаного Договору, Всеукраїнська спілка громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні» зобов`язалося передати Користувачу у строкове безоплатне користування приміщення, а Користувач зобов`язується прийняти у строкове безоплатне користування приміщення, за адресою: Україна, м. Львів, вул. Шевченка , буд. 3а, терміном до 31 грудня 2020 року.

Як зазначено в заяві з жовтня 2019 року у зв`язку з протиправним захопленням невідомими особами, які представилися представниками та працівниками ПП «Вір-Західбуд» та ПП «Охоронно-юридична фірма «Аутпост» заявник не може користуватися приміщеннями за адресою: Україна, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 3а, згідно умов Договору, безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року.

За твердженням заявника у зв`язку з протиправними діями вищевказаних осіб Всеукраїнська спілка громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні», не може забезпечити ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд» виконання умов вищевказаного Договору, зокрема, п. 6.1. Договору щодо безперешкодного використання користувачем приміщення.

За повідомленням заявника, 05 грудня 2019 року представник Всеукраїнської спілки громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні» Хмельова Емілія що є користувачем вищевказаних приміщень пояснила, що не чинить перешкод ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд» у користуванні вказаними приміщеннями та вказала, що не допуск здійснюється 3-ми особами поза її волею та відома.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, з урахуванням вимог, передбачених вищенаведеними нормами ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Оскільки у даному випадку ТзОВ «Будівельна компанія «Трансбуд» планує звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він матиме намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18).

Заявник не довів яким чином невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим чи утруднить виконання рішення суду. При цьому Господарський суд Львівської області вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити ТзОВ «БК «Трансбуд» не можливо назвати співрозмірними заявленим вимогам, а також розумними та справедливими.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19 та від 10.09.2019 у справі №917/317/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», зокрема, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглянувши подану заяву, суд доходить до висновку, що заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник фактично є тотожними задоволенню позовних вимог до прийняття рішення.

Крім того, що до заяви не долучено оспорюваного договору, водночас на надано інших доказів, які дають змогу безсумнівно ідентифікувати, що за оспорюваними договорами охорони передані саме те приміщення, яке передано в безоплатне користування за Договором безоплатного користування нежитлового приміщення № 1/1/19 від 02 січня 2019 року. Також заявником не подано належних доказів звернення безпосередньо до основного користувача приміщення (Всеукраїнської спілки громадських організацій «Федерація польських організацій на Україні»), а також до ПП «Охоронно-юридична фірма «Аутпост» та ПП «Вір-Західбуд» про підстави недопуску до спірного майна.

За вказаних обставин суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні заяви про забезпечення.

Керуючись ст.ст. 136-141, 144, 234 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Трансбуд» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до розділу 4 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Ділай У.І.