ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2019 справа № 914/1883/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Андрусика В.Д., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», м. Червоноград, Львівська область

про стягнення 1 117 411,25 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Дмуховський С.М.- керівник

Обставини розгляду справи.

12.09.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ до Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», м. Червоноград, Львівська область про стягнення 1 117 411,25 грн.

Ухвалою суду від 13.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2019.

01.10.2019 через канцелярію суду від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. №40378/19 від 01.10.2019).

07.10.2019 через канцелярію суду від Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №41502/19 від 07.10.2019).

Ухвалою від 07.10.2019 суд відклав підготовче засідання на 28.10.2019.

15.10.2019 через канцелярію суду від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшла відповідь на відзив (вх. №42562/19 від 15.10.2019).

В підготовчому засіданні 28.10.2019 було оголошено перерву до 11.11.2019.

08.11.2019 через канцелярію суду від Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №46233/19 від 08.11.2019).

Ухвалою від 11.11.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, відклав підготовче засідання на 02.12.2019.

З огляду на те, що за результатами підготовчого провадження було вирішено усі необхідні завдання, сторонами зазначено, що ними подані усі докази, які доводять обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, суд ухвалою від 02.12.2019 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23.12.2019.

Сторонам роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 23.12.2010 було укладено договір №22/11-БО-1113/6 про закупівлю природного газу за державні кошти, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність природний газ. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості природного газу виконав несвоєчасно. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань договором, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення із відповідача 3 696 088,78 грн основного боргу, 414 953,45 грн пені, 131 156,90 грн інфляційних та 285 645,00 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2013 у справі №914/3218/13 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь відповідача 3 696 088,78 грн основного боргу, 207 476,72 грн пені, 285 645,00 грн 3% річних, 131 156,90 грн інфляційних та 68 820,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З урахуванням того, що в подальшому відповідачем рішення суду не було виконано, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 302 853,93 грн інфляційних та 519 881,69 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2014 у справі №914/2099/14 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 302 853,93 грн інфляційних, 217 027,76 грн 3% річних, 10 398,00 грн судового збору. Зважаючи на те, що суму боргу не було сплачено, рішення судів не було виконано, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 2 326 097,15 грн інфляційних за період часу з травня 2014 року по травень 2016 року та 215 808,39 грн 3% річних за період часу з 30.05.2014 року по 30.08.2016 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2016 у справі №914/2436/16 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 326 097,15 грн інфляційних, 215 808,39 грн 3% річних та 38 128,58 грн судового збору. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості газу, виконання рішення судів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за період часу з серпня 2016 року по травень 2019 інфляційних у розмірі 909 256,37 грн та за період часу з 05.09.2016 по 04.09.2019 3% річних у розмірі 208 154,88 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 1 117 411,25 грн.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник зазначив, що відповідач включений у Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», виконавче провадження щодо відповідача зупинене з огляду на включення його у Реєстр. Таким чином, підстав для нарахування інфляційних та 3% річних немає.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

23.12.2010 між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (покупець) було укладено договір №22/11-БО-1113/6 про закупівлю природного газу за державні кошти.

За цим договором постачальник зобов`язувався поставити покупцеві імпортований природний газ, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в п.1.2. цього договору.

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня 2011 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 22 618 152,23 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2011, 28.02.2011, 31.03.2011, 30.04.2011.

Згідно п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у такому порядку: - перша оплата в розмірі 34 (тридцять чотири) відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; - подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 (тридцять три) відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, сплативши 18 922 063,45 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань договором, позивач 20.08.2013 звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом про стягнення із відповідача 3 696 088,78 грн основного боргу, 414 953,45 грн пені, 131 156,90 грн інфляційних та 285 645,00 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2013 у справі №914/3218/13 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3 696 088,78 грн основного боргу, 207 476,72 грн пені, 285 645,00 грн 3% річних, 131 156,90 грн інфляційних та 68 820,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З урахуванням того, що в подальшому відповідачем рішення суду не було виконано, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 302 853,93 грн інфляційних та 519 881,69 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.08.2014 у справі №914/2099/14 позов задоволено, стягнуто з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 302 853,93 грн інфляційних, 217 027,76 грн 3% річних, 10 398,00 грн судового збору.

Зважаючи на те, що суму боргу не було сплачено, рішення судів не було виконано, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача 2 326 097,15 грн інфляційних за період часу з травня 2014 року по травень 2016 року та 215 808,39 грн 3% річних за період часу з 30.05.2014 року по 30.08.2016 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.11.2016 у справі №914/2436/16 позов задоволено, стягнуто з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 2 326 097,15 грн інфляційних, 215 808,39 грн 3% річних та 38 128,58 грн судового збору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості газу, виконання рішення судів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача за період часу з серпня 2016 року по травень 2019 інфляційних у розмірі 909 256,37 грн та за період часу з 05.09.2016 по 04.09.2019 3% річних у розмірі 208 154,88 грн.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що відображено у постанові Пленуму від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (п. 7), а також Верховний Суд України, що відображено, зокрема, у постанові від 05.12.2011 по справі №16/164 (2010).

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано та заявлено до стягнення інфляційні за період часу з серпня 2016 року по травень 2019 в розмірі 909 256,37 грн, 3% річних за період часу з 05.09.2016 по 04.09.2019 в розмірі 208 154,88 грн.

Водночас, судом не беруться до уваги доводи відповідача з огляду на наступне.

30.11.2016 набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні 2011 року згідно договору №22/11-БО-1113/6 про закупівлю природного газу за державні кошти від 23.12.2010 не була погашена до 30.11.2016 року, а саме набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Доказів протилежного відповідачем не представлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту укладення такого договору із позивачем, відповідачем протягом розгляду даної справи таких доказів не подано.

Слід також зазначити, що лише включення відповідача у Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, зупинення виконавчого провадження, не обмежує позивача в можливості вимагати у відповідача сплати інфляційних та 3% річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Водночас, відповідач не позбавлений права, у разі укладення договору про реструктуризацію та його належного виконання, у майбутньому вимагати у відповідача списання нарахованих йому сум інфляційних та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 909 256,37 грн інфляційних, 208 154,88 грн 3% річних.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», м. Червоноград, вул. Промислова, 1, Львівська область (ідентифікаційний код 23966248) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Шолуденка, 1 (ідентифікаційний код 31301827) 909 256,37 грн інфляційних, 208 154,88 грн 3% річних, 16 761,17 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 23.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.12.2019.

Суддя Мазовіта А.Б.