УХВАЛА

м. Київ

21.12.2019Справа №910/11848/19

За позовомОСОБА_1
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція"
провизнання недійсним договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння
Суддя Бойко Р.В.
Представники учасників справи: без повідомлення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція", в якому просить:

- визнати недійсним іпотечний договір, укладений 04.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" та ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю Літинського Олександра Павловича, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Папушею І.І. за реєстровим №2505, виданий на бланках серії ННР №332166, №332167, №332168, №332169;

- витребувати із володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція" на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з №1 по №21 (група приміщень №13, літера А), що знаходяться в будинку номер АДРЕСА_1 , загальною площею 536,6 кв.м., які були предметом іпотечного договору №2505 від 04.10.2018, а також договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №1 від 08.01.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., шляхом передачі приміщень в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вчинення іпотечного договору від 04.10.2018 та вибуття із власності ОСОБА_1 відповідного нерухомого майна на підставі нього було здійснено за відсутності волі останнього та з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому існують правові підстави для визнання оскаржуваного договору недійсним та витребування відповідного майна у власність позивача.

Разом з вказаним позовом ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.09.2019 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція" про визнання недійсним договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння та відмолено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

24.09.2019 від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, яка була подана через Північний апеляційний господарський суд, на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі №910/11848/19, у зв`язку з чим 30.09.2019 матеріали справи направлені до Північного апеляційного господарського суду для розгляду відповідної апеляційної скарги.

31.10.2019 через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшла заява про повернення судового збору, в якому заявник просить повернути йому сплачений судовий збір у розмірі 14 999,86 грн., сплаченого згідно квитанції №ПН3 від 29.08.2019 за подання позову та сплачений згідно квитанції №ПН7 від 29.08.2019 судовий збір у розмірі 960,50 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2019 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору до повернення матеріалів справи №910/11848/19 до господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2019 у справі №910/11848/19 задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 06.09.2019 скасовано, а матеріали справи №910/11848/19 передано на розгляд до господарського суду міста Києва.

10.12.2019 матеріали справи №910/11848/19 надійшли до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Цільова комерція" про визнання недійсним договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння, залишено без руху та зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти робочих днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів доплати судового збору у розмірі 242 051,04 грн.

При постановлені вказаної ухвали суд виходив з того, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, оскільки додані позивачем до позовної заяви докази містять істотно відмінні відомості щодо вартості спірного нерухомого майна (від 153 924 300,00 грн. згідно іпотечного договору від 04.10.2018, реєстровий №2505, до 999 990,00 грн. згідно звіту про незалежну оцінку від 23.08.2019). У зв`язку з наведеним, суд, керуючись ст. 74, 79 Господарського процесуального кодексу України та на підставі ч. 2 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України, ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", прийшов до висновку, що найбільш вірогідним доказом вартості майна, від якого підлягає визначенню розмір судового збору, є вартість, встановлена в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 18.02.2019 у справі №752/3054/19, - 17 008 660,00 грн.

20.12.2019 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Бойка Р.В. від розгляду справи №910/11848/19, яка мотивована тим, що у мотивах прийняття судом ухвали про залишення позовної заяви без руху заявник вбачає упереджене ставлення судді.

Згідно із ч. 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Керуючись приписами ч. 8 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про відвід без повідомлення учасників справи, тобто, у письмовому провадженні.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, дослідивши необхідні докази для її розгляду, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Подана позивачем заява мотивована тим, що мотиви постановленої судом 16.12.2019 у справі №910/11848/19 ухвали про залишення позовної заяви без руху та необґрунтована вимога суду сплатити непомірно високий судовий збір у сукупності із тим, що ухвалу господарського суду міста Києва (суддя Бойко Р.В.) від 06.09.2019 про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 скасовано в апеляційному порядку, викликають у позивача обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності суду, рівного сприйняття судом сторін та їх доказів.

В той же час, суд відзначає, що запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях ст.ст. 35-40 Господарського процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) господарського судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з чим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було визначено в ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

При цьому, як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Тобто, заявлений учасником відвід складу суду від розгляду справи має ґрунтуватися не на особистих переконаннях заявника щодо обставин спірних правовідносин, а саме на оцінці особистих переконань конкретного судді у конкретній справі та його фактичної поведінки при вирішенні такої справи.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд відзначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного, однак, в даному випадку позивачем жодних доказів на підтвердження особистої упередженості судді Бойка Р.В. у вирішенні спору в справі №910/11848/19 не надано.

Зі змісту поданої заяви про відвід судді Бойка Р.В. вбачається, що вона мотивована виключно незгодою учасника судового процесу - ОСОБА_1 з прийнятим 16.12.2019 за наслідками розгляду позовних матеріалів на предмет їх відповідності вимогам ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України процесуальним рішенням - ухвалою господарського суду міста Києва від 16.12.2019 у справі №910/11848/19 про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд відзначає, що прийняті судом процесуальні рішення не можуть бути критерієм оцінки особистих переконань судді чи його дій, оскільки у випадку незгоди з процесуальними діями (судовими рішеннями) суду для учасників справи передбачено спеціальний порядок їх оскарження - шляхом подання апеляційної скарги на судові рішення, прийняті за наслідками розгляду спору, в тому числі шляхом включення заперечень на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, до апеляційної скарги на рішення суду.

З огляду на викладене, обставин, які б свідчили про упередженість судді Бойка Р.В. стосовно заявника, зацікавленість складу суду в певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, на думку суду, заявником не наведено.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бойка Р.В. від розгляду справи №910/11848/19, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне передати вирішення питання про відвід судді Бойко Р.В. іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 35, 38, 39, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бойка Романа Володимировича від розгляду справи №910/11848/19 передати для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (21.12.2019) та не підлягає оскарженню.

Суддя Р.В. Бойко