ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" грудня 2019 р. Справа № 924/1236/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Грейсагро", м. Кропивницький, Кіровоградська обл.

до фермерського господарства "Тріумф", с. Гальчинці, Теофіпольський р-н, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

без повідомлення сторін

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість що виникла через неналежне виконання договору № ЗУП-40/19 від 11.07.19 в сумі 195 545, 20 грн., з яких: 140 000 грн. основна заборгованість, 13 158, 10 грн. 36% річних, 12 427, 10 грн. пені, 1 960 грн. інфляційні, 28 000 грн. штраф.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати наданого товару. Позивач же, свої обов`язки виконав в повному обсязі. Стягнення річних та інфляційних заявлено з посиланням на ст. 625 ЦКУ. Стягнення штрафу і пені обумовлено наявністю відповідних умов договору відносно їх застосування.

Про те, що за його позовом відкрито провадження у справі (за правилами спрощеного позовного провадження), позивач повідомлений шляхом направлення на його адресу ухвали суду від 26.11.19 про відкриття провадження у справі. Підтвердженням вручення вказаної ухвали позивачу є наявне у справі відповідне поштове повідомлення з підписом про отримання.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена також відповідачу. При цьому, в ухвалі встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов до 10.12.19. Підтвердженням отримання відповідачем вищевказаної ухвали є наявне у справі поштове повідомлення про вручення кореспонденції з підписом про отримання. Незважаючи на належне повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, він, у встановлений судом строк письмового відзиву не направив, будь-яких клопотань не подав.

В зв`язку з цим, суд, в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК, розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено.

11.07.19 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір № ЗУП-40/19 за яким, в терміни, визначені договором постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, терміни поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, терміни та умови оплати, а також інші умови визначаються в специфікаціях до договору, які є невід`ємними частинами договору (п. 1.2.).

Згідно п. 2.1. договору за ним постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість та ціна якої визначається специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактура, що є невід`ємними частинами даного договору.

Оплата товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати у національній валюті України шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, якщо інші умови не визначені в специфікаціях та/або інших додаткових угодах до договору (п. 3.2.). Сторони відповідно до положень ч. 2 ст. 254 та ст. 533 ЦК України погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного договору та/або специфікацій (п.3.3.).

За п. 5.1.1. договору покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а також додатково сплачує штраф в розмірі 20% від суми неоплаченого боргу.

За п. 5.8. договору в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 даного договору покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідною специфікацією та/або додатковими угодами до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.19, але продовжує залишатись чинним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 10.1.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Також сторони підписали та скріпили печатками специфікацію № 1 до вищенаведеного договору, де передбачили: асортимент товару (Кораген 20 к.с. (5л.), Бетанал експерт 274 ЕС. КЕ, Грантокс, Геліос, Гезагард), кількість, одиниці виміру, ціну, загальну вартість - 162 607, 68 грн. і строк поставки покупець оплачує постачальнику 100% вартості товару шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 12.08.19.

11.07.19 позивач виставив відповідачу рахунок № 2036 на оплату 162 607, 68 грн. по договору від 11.07.19 № ЗУП-40/19.

Згідно видаткової накладної від 12.07.19 № 2119 (постачальник - позивач, покупець відповідач, за договором - № ЗУП-40/19 від 11.07.19) позивач поставив відповідачу товар на суму 162 607, 68 грн. Накладна підписана обома сторонами та скріплена їх печатками (у графі „постачальник позивачем, у графі „отримав відповідачем).

Згідно платіжного доручення (платник відповідач, отримувач позивач, призначення платежу за ЗЗР згідно рахунка № 2036 від 11.07.19) від 21.08.19 № 588 відповідач оплатив позивачу 22 607, 68 грн. Доручення засвідчене відбитком банківської печатки.

Відповідно до довідки позивача від 13.11.19 заборгованість відповідача по договору № ЗУП-40/19 від 11.07.19 становить 140 000 грн.

Дослідивши подані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд враховує таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки товару, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 162 607, 68 грн., що підтверджується видатковою накладною від 12.07.19 № 2119, де постачальником вказано позивача, покупцем відповідача, підстава господарської операції договір від 11.07.19 № ЗУП-40/19. Прийняття товару відповідачем підтверджується підписом (скріпленим печаткою) останнього на накладній.

Як вказано в п. 1.2. договору термін оплати зазначається у специфікації до наведеного договору. Згідно п. 3 специфікації (підпис і печатка відповідача на якій свідчить про погодження ним зазначеної специфікації) покупець оплачує постачальнику 100% вартості товару, що складає 162 607, 68 грн. шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок постачальника у строк до 12.08.19.

Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата проведена частково на суму 22 607, 68 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 588 від 21.08.19. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати загальної вартості поставленого товару пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить (162 607, 68 грн. вартість всієї продукції мінус 22 607, 68 грн. часткової оплати) 140 000 грн. За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказану норму ЦК, а також встановлений судом факт прострочення платежу, вимоги в частині стягнення інфляційних та річних є обґрунтовані. При цьому, річні підлягають нарахуванню з розрахунку 36%, оскільки це передбачено договором (п. 5.8.) та не суперечить закону. Розмір заявлених до стягнення річних та інфляційних підтверджується наданим розрахунком, проведеним за період починаючи з дати прострочення по дату часткової оплати та по дату подання позову з урахуванням сум боргу за ці періоди (річні) та за вересень-жовтень 2019 року (інфляційні) .

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі норми, неустойка (штраф та пеня) є договірними способами забезпечення зобов`язання, а тому наявність у договорі п. 5.1.1., що передбачає застосування пені та штрафу є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останніх. При цьому, розмір штрафу підтверджується розрахунком (140 000 грн. х 20% = 28 000 грн.), а обґрунтованим розміром пені буде 12 154, 77 грн. (а не 12 427, 10 грн.), оскільки позивач для періоду розрахунку з 22.08.19 по 15.11.19 (після часткової оплати) обрав облікову ставку НБУ 17%, в той час як з вересня 2019 року ставка 16,5%.

Отже, позов підлягає задоволенню частково, з покладенням судових витрат на відповідача в відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір. При цьому, до судових витрат суд відносить також витрати на професійну правничу допомогу, які за ч. 2 ст. 126 ГПК підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ж ст. 123 ГПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, за ч. 3 названої статті, в тому числі відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

Доказами понесення позивачем витрат на правничу допомогу є: договір про надання правничої допомоги № 16/11/2019 від 13.11.19, укладений між позивачем та адвокатом Дорогань О.М., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги клієнту щодо правовідносин, що виникли між клієнтом та ФГ „Тріумф; акт про надання правової допомоги від 18.11.19, складений між позивачем та адвокатом про здійснення останнім дій по підготовці позову у цій справі; платіжне доручення від 20.11.19 № 380 на суму 2 400 грн., що сплачені позивачем на користь адвоката за надання правової допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.09.12 № 5275 на ім`я ОСОБА_1 О ОСОБА_2 ; посвідчення адвоката Дорогань О.М.

Крім того, слід зазначити, що судовий збір підлягає відшкодуванню в сумі 2 933, 17 грн. (як 1, 5 % ціни позову), натомість позивачем сплачено 2 950 грн., що є переплатою на 16, 83 грн., вирішення якої може бути проведено за ст. 7 Закону України „Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства „Тріумф (30637, Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Гальчинці, код 32607385) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Грейсагро (25015, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Євгена Маланюка, б. 24, код 40897058, рах. № НОМЕР_1 у АТ КБ „Приватбанк, МФО 323583) 140 000 грн. (сто сорок тисяч грн. 00 коп.) основного боргу, 13 158, 10 грн. (тринадцять тисяч сто п`ятдесят вісім грн. 10 коп.) 36% річних, 1 960 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістдесят грн. 00 коп.) інфляційних, 12 154, 77 грн. (дванадцять тисяч сто п`ятдесят чотири грн. 77 коп.) пені, 28 000 грн. (двадцять вісім тисяч 00 коп.) штрафу та 5 333, 17 грн. (п`ять тисяч триста тридцять три грн. 17 коп.) судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу (25015, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Євгена Маланюка, буд. 24)

3 - відповідачу (30637, Хмельницька обл., Теофіпольський р-н, с. Гальчинці)

Всім рекомендованим з повідомленням