ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" грудня 2019 р. м. ХарківСправа № 2393з-19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

без виклику учасників справи

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» (вх. 2393 від 23.12.2019 р.) про забезпечення позову

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ», смт. Донець
до Фізичної особи підприємця Фролова Олега Вікторовича, м. Харків
про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

23.12.2019 р. до Господарського суду Харківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» із заявою про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи по забезпеченню позову ТОВ «ЛБЛ» до Фізичної особи підприємця Фролова Олега Вікторовича щодо застосування наслідків недійсності Договору №01/06-2 шляхом накладення арешту на грошові кошти та інше майно, належне Фізичній особі підприємцю Фролову Олегу Вікторовичу в розмірі 886200,00 грн.

Розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В обґрунтування поданої заяви ТОВ «ЛБЛ» вказує, що 01 червня 2012 р. між фізичною особою-підприємцем Фроловим Олегом Вікторовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» було укладено договір поставки № 01/06-2, згідно з пунктом 1.1. якого відповідач зобов`язався виготовити та поставити готовий корм для тварин (собак), а ТОВ «ЛБЛ» зобов`язалося оплатити та прийняти цей Товар. ТОВ «ЛБЛ», у відповідності з умовами Договору № 01/06-2, виконало в повному обсязі свої зобов`язання, а саме-сплатило відповідачу передплату в розмірі 886200,00 грн., що підтверджується квитанцією про отримання грошових коштів АААА № 000008 від 20.07.2012 р. на суму 886200,00 грн., а також актом про отримання грошових коштів в повному обсязі від 20.07.2012 р. Також, 26 січня 2012 р. між відповідачем та ТОВ «ЛБЛ» було укладено договір поставки № 26/01-1, згідно з пунктом 1.1. якого відповідач зобов`язався виготовити та поставити готовий корм для тварин (свиней), а ТОВ «ЛБЛ» зобов`язалося оплатити та прийняти цей Товар. Рішенням Господарського суду Харківської області від 29 березня 2017 р. у справі № 922/307/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19 липня 2017 р., позов відповідача до ТОВ «ЛБЛ» про визнання Договору №26/01-1 та Договору № 01/06-2 недійсними задоволено в повному обсязі та визнано ці договори недійсними. Наслідки недійсності вищезазначених договорів судами не застосовувалися. Таким чином, правова підстава для перерахування ТОВ «ЛБЛ» на користь відповідача коштів в сумі 886200,00 грн. відпала в зв`язку з визнанням Договору № 01/06-2 недійсним в судовому порядку і, з огляду на положення ч. 1 ст.236 ЦК України, у відповідача відсутні правові підстави для зберігання коштів у розмірі 886200,00 грн., сплачених ТОВ «ЛБЛ» на підставі визнаного недійсним Договору № 01/06-2. Відтак, заявник вважає, що відповідач зобов`язаний повернути на користь ТОВ «ЛБЛ» кошти, сплачені за визнаним у судовому порядку недійсним Договором № 01/06-2, у загальній сумі 886200,00 грн. Однак, на протязі 2,5 років Відповідач не виконує свої зобов`язання, які виникли у нього на підставі ст.1212 ЦК України після визнання судом Договору № 01/06-2 недійсним, щодо повернення ТОВ «ЛБЛ» безпідставно збережених коштів в розмірі 886200,00 грн., тому у ТОВ «ЛБЛ» є припущення щодо того, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від виконання вищевказаних зобов`язань. Також ТОВ «ЛБЛ» припускає, що відповідач, дізнавшись про звернення ТОВ «ЛБЛ» до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів, може позбутися належного йому майна та грошових коштів.

ТОВ «ЛБЛ» вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі позовних вимог є абсолютно співрозмірним і адекватним позовним вимогам по справі та накладення арешту на майно відповідача в розмірі позовних вимог ТОВ «ЛБЛ» до завершення розгляду позову ТОВ «ЛБЛ» до відповідача не порушуватиме права відповідача як власника цього майна і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків для останнього, а також не буде перешкоджати його господарській діяльності. В той же час, як зазначає заявник, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, так як відповідач може позбутися цього майна.

Однак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на гіпотетичну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Втім, позивачем в обґрунтування поданої заяви не доведено суду, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки припущення позивача, викладені у заяві, не містять переконливої та підтвердженої доказами мотивації щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Позивачем також не доведено наявності фактичних обставин, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на реальне ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги з урахуванням, серед іншого, і встановлених судовими рішеннями по справі №922/307/17 обставин щодо виконання умов договору, який було визнано недійсним.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, а саме ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження наявності підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, недоведеність того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, суд відмовляє в задоволені заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 42, 136, 137, 138, 139, 140, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБЛ» про забезпечення позову (вх. 2393 від 23.12.2019 р.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її прийняття.

Суддя Л.С. Лаврова