ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 рокуСправа № 912/3155/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Бестаченко О.Л., за участю секретаря судового засідання Буніна О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 912/3155/19

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", 01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт", 28001, Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Олександра Горського, 5,

про стягнення 57 456,91 грн,

представники:

від позивача - Давидова Т.О., довіреність № 14/20-98-19 від 04.12.19;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" про стягнення заборгованості в сумі 57 456,91 грн, з яких: 21 069,31 грн - сума основного боргу, 27 780,07 грн - сума пені, 5 920,02 грн - індекс інфляції, 2 687,51 грн - 3 % річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором прямого лізингу від 12.06.2013 № 11-13-26 пл-стз/297 в частині своєчасної оплати лізингових платежів.

Ухвалою від 14.11.2019 відкрито провадження у справі № 912/3155/19, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12.12.2019 на 12:00 год, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

12.12.2019 господарський суд відкрив судове засідання.

Протокольною ухвалою від 12.12.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.12.2019 до 16.00 год.

24.12.2019 до господарського суду від Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи банківських виписок, які свідчать про несвоєчасну сплату поточних лізингових платежів за період з 08.07.2016 по 28.10.2019.

26.12.2019 господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 26.12.2019 брав участь представник позивача.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористався, уповноваженого представника не направив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзив на позов відповідачем до суду не подано.

Згідно частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 26.12.2019 за відсутності представника відповідача.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

У засіданні 26.12.2019 судом досліджено докази і письмові пояснення, викладенні в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд встановив наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

12.06.2013 між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (надалі - лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (надалі - лізингоодержувач) укладено договір № 11-13-26 пл-стз/297 (надалі - договір), за умовами якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який є власністю Лізингодавця та визначений у додатку до Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу", що є специфікацією Предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах Договору.

Згідно п. 2.2. договору строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами, що укладається у 4 автентичних примірниках.

За умовами підпункту 4.2. пункту 4 договору за користування предметом лізингу лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають:

- попередній лізинговий платіж в частині відшкодування вартості предмета лізингу в розмірі 10% його вартості (включаючи ПДВ), на який не нараховується лізинговий платіж в частині комісії за організацію поставки предмета лізингу;

- комісію за організацію поставки предмет лізингу в розмірі 7% (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість;

- відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в розмірі 7% (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до п. 4.3 договору з моменту підписання акту лізингоодержувач за користування предметом лізингу сплачує лізингодавцю чергові лізингові платежі, що включають:

- відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від суми невідшкодованої попереднім платежем вартості предмета лізингу;

- комісію за супроводження договору в розмірі, визначеному п. 4.1 даного договору;

- комісію за організацію поставки предмета лізингу у розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного договору, яка сплачується разом із сплатою чергових лізингових платежів згідно з додатком до Договору "Графік сплати лізингових платежів" наступним чином: 90% сплачується разом із сплатою першого чергового лізингового платежу, 10% сплачуються разом зі сплатою другого чергового лізингового платежу.

Черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості предмета лізингу та сплати комісії за супроводження договору кратна 6 місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 6 місяців з дати підписання акта, подальші платежі - через кожні 6 місяців.

Договір набуває чинності від дати надходження платежу, визначеного та сплаченого згідно п. 4.2. Договору і діє до закінчення строку лізингу, зазначеного в додатку до Договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу" та виконання сторонами зобов`язань за цим Договором.

Договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Додатком № 1 до договору сторону погодили найменування, кількість, ціну і вартість предмета лізингу, Додатком № 2 до договору сторонами погоджено графік сплати лізингових платежів.

За актом приймання - передачі від 01.07.2013 Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт", а останнє прийняло у платне користування на умовах договору прямого лізингу від 12.06.2013 № 11-13-26 пл-стз/297 предмет лізингу, а саме: один комбайн ДОН-ЛАН "Акрос" з двигуном "ЯМЗ", заводський номер 11046, вартістю 1 105 522,67 грн.

Відповідач, порушуючи умови Договору, не сплатив своєчасно та у повному обсязі лізингові платежі, заборгованість за якими складає 21 069, 31 грн.

Відповідачем неодноразово порушувались умови Договору в частині оплати лізингових платежів, про що свідчать рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03.04.2014 у справі № 912/513/14, від 17.11.2014 у справі № 912/2871/14 та направлена позивачем до відповідача вимога від 11.09.2019 № 14/712, що залишена останнім без належного реагування.

Пунктом 9.9 договору встановлено, що спори, які можуть виникнути при виконанні Договору, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з розрахунком заборгованості позивачем нараховано 27 780, 07 грн пені, 5 920, 02 грн індексу інфляції, 2 687, 51 грн 3 % річних.

Позивач підтверджує наявність вказаних обставин копіями Договору від 12.06.2013 № 11-13-26 пл-стз/297 з додатками, акту приймання-передачі від 01.07.2013, додаткового договору про зміну реквізитів до Договору, рішень Господарського суду Кіровоградської області від 03.04.2014 № 912/513/14, від 17.11.2014 № 912/2871/14, вимоги від 11.09.2019 № 14/712 та банківських виписок.

Відповідач вказані обставини не спростував.

Суд визнає вказані обставини встановленими з огляду на вірогідність наданих позивачем доказів.

Господарський суд вважає, що відповідачем були порушені права позивача на вчасне отримання лізингових платежів за договором.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступні норми права.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір фінансового лізингу від 12.06.2013 № 11-13-26 пл-стз/297.

Згідно ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" на лізингоодержувача покладено обов`язок своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами договору на Лізингоодержувача покладено обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі (п.п. 3.4.3, 4.3 договору, додаток № 2.1 до договору). Однак відповідач свої договірні зобов`язання щодо своєчасної сплати чергових лізингових платежів починаючи з 02.07.2016 неодноразово порушував, утворивши заборгованість по їх сплаті на суму 21 069,31 грн.

Оскільки, відповідачем не надано належних доказів про виконання взятого за Договором зобов`язання в частині оплати лізингових платежів, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1 договору за порушення строків сплати лізингових платежів Лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує Лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Пунктом 7.7 договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.3 договору строк позовної давності за цим Договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір визначена частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, суд доходить висновку, що позивачем правомірно, в межах можливих нарахувань, заявлено до стягнення 27 780, 07 грн пені, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" 5 920,02 грн індексу інфляції та 2 687,51 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розмір заявлених позивачем 3 % річних та інфляційних нарахувань, зазначає, що останні заявлені в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги про стягнення 5 920,02 грн індексу інфляції та 2 687,51 грн 3 % річних підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано викладені вище аргументи позивача, доказів сплати боргу не надано, позовні вимоги Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору на суму 1 921,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (28001, Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Олександра Горського, 5, ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А, ) заборгованість у сумі 57 456,91 грн, з яких: 21 069,31 грн - сума основного боргу, 27 780,07 грн - сума пені, 5 920,02 грн - індекс інфляції, 2 687,51 грн - 3 % річних, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про вебадресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень одночасно з врученням (надсиланням/видачею) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень можна за його вебадресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Державному публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (01021, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А); Товариству з обмеженою відповідальністю "Український Агропродукт" (28001, Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Олександра Горського, 5).

Повне рішення складено 27.12.2019.

Суддя О.Л. Бестаченко