РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2019Справа № 910/11269/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 13; ідентифікаційний код 08004581)

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд.15; ідентифікаційний код 14333937)

про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії,

Представники сторін:

від позивача: Агєєв А.В.

від відповідача: Корнілов О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро з позовом до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна", в якому просить суд розірвати договір № 83/2009/КЕВ від 31.12.2009, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро та Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна", а також просить суд зобов`язати відповідача в 10-ти денний строк з дня розірвання договору, демонтувати обладнання.

В обґрунтування позовних вимог, з якими обумовлюється можливість задоволення позову позивач вказує на істотні зміни обставин, які виникли в ході сформування на території військового містечка № 13 Східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління та з плануванням в подальшому відповідно до керівних документів використовувати для улаштування стройового плацу, стоянки службової техніки та для забезпечення інших заходів, необхідних для підтримки бойової та мобілізаційної готовності в належному стані, а отже, розташування обладнання операторів телекомунікації Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" компанії Vodafon не доцільне та завадить в майбутньому використання військового містечка № 13 відповідно до керівних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду: інформації щодо місцезнаходження Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; докази доплати (оригінал платіжного доручення) судового збору в розмір 1 921, 00 грн.

09.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про усунення недоліків, до якого додано копію виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи та докази доплати судового збору в розмір 1 921, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 02.10.2019.

27.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.10.2019.

01.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.12.2019.

У судовому засіданні 04.12.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 04.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.12.2009 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська (далі - виконавець) та Закритим акціонерним товариством "Український мобільний зв`язок" (замінено на Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна") (далі - замовник) був укладений договір № 83/2009/КЕВ Дн-ськ про розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України.

За умовами п. 1.1. договору виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на об`єкті (споруди № 26), території військового містечка № 13, яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Феодосіївська, 13, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку (далі - майно) вартістю за актом оцінки на 05.10.2009 року 200 тис. грн. (додаток № 4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток № 3), а замовник зобов`язується оплатити послугу.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що замовник розміщує майно на об`єкті виконавця не раніше дати підписання сторонами цього договору, акту приймання-передачі майна та отримання необхідних дозволів щодо норм санітарної та технічної безпеки функціонування обладнання станції-ретранслятора.

Виконавець приймає у замовника майно за актом приймання-передачі (додаток № 2) (п. 2.2. договору).

Згідно п. 2.5. у разі припинення цього договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1. договору плата за надані послуги виконавцем з розміщення та зберігання майна замовника (далі - плата) зазначеного в п. 1.1. договору, встановлюється за домовленістю між сторонами, але не нижче плати визначеної на підставі встановлених в Міністерстві оборони України стартових розмірів плати за послуги з розміщення та зберігання обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку на об`єктах Міністерства оборони України (додаток № 5) і становить за базовий місяць (серпень 2009 року) 4000 тис. грн. без ПДВ (додаток № 6).

Нарахування ПДВ на суму плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством.

Плата за перший місяць визначається шляхом коригування бузової плати на індекси інфляції за період з базового до першого місяця надання послуг з розміщення та зберігання майна.

Умовами п. 6.1. передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та отримання висновків Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України.

Строк дії договору по 30.12.2012 (п. 6.2. договору).

За умовами п. 6.4. договору якщо інше прямо не передбачено договором або чинним законодавством України зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою.

Зміни до договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено умовами додаткової угоди.

Відповідно до п. 6.7. договір припиняється у разі завершення строку дії договору або у випадку його розірвання.

Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу в разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами, скріплені їх печатками та погоджені з Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України (п. 7.7. договору).

31.12.2012 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством "МТС Україна" (замінено на Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна") було підписано додаткову угоду до договору № 83/2009/КЕВ Дн-ськ, відповідно до п. 1 якої пункт 6.2. викладено в наступній редакції:

"6.2. Даний договір діє до моменту підписання договору оренди".

Відповідно до п. 2. додаткової угоди, всі інші умови договору розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України та додатках до нього, не порушені дійсною додатковою угодою, залишаються незмінними.

Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору № 83/2009/КЕВ Дн-ськ від 31.12.2009 і набирає своєї чинності з 31.12.2012.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує про істотні обставини, які виникли в ході сформування на території військового містечка № 13 Східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління та з плануванням в подальшому відповідно до керівних документів використовувати для улаштування стройового плацу, стоянки службової техніки та для забезпечення інших заходів, необхідних для підтримки бойової та мобілізаційної готовності в належному стані, у зв`язку з чим, розташування обладнання операторів телекомунікації Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" компанії Vodafon не доцільне та завадить в майбутньому використання військового містечка № 13 відповідно до керівних документів.

У зв`язку з чим, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро звернувся з позовом в якому й просить суд розірвати договір № 83/2009/КЕВ від 31.12.2009, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро та Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна", а також зобов`язати відповідача в 10-ти денний строк з дня розірвання договору, демонтувати обладнання.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що саме лише прагнення в майбутньому використовувати майно для власних цілей - не є підставою розірвання договору, оскільки, зважаючи на принцип свободи договору (ст. 6, 627 Цивільного кодексу України) та враховуючи ч. 1 та 2. ст. 652 Цивільного кодексу України - у сторін договору (що діє вже майже 10 років) була можливість визначити та узгодити в момент його укладення таку умову, яка би передбачала обов`язковість та неминучість розірвання договору за згодою сторін (або в односторонньому порядку) в разі настання будь якої істотної зміни обставин або настання такої конкретної обставини, як необхідність позивача в подальшому використовувати майно для власних потреб.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 83/2009/КЕВ від 31.12.2009, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є змішаним договором надання послуг та зберігання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом 31.12.2009 між сторонами був укладений договір № 83/2009/КЕВ Дн-ськ про розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України за умовами якого виконавець зобов`язується надати послуги з розміщення та зберігання на об`єкті (споруди № 26), території військового містечка № 13, яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Феодосіївська, 13, обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку (далі - майно) вартістю за актом оцінки на 05.10.2009 року 200 тис. грн. (додаток № 4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток № 3), а замовник зобов`язується оплатити послугу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 936 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. (ст. 938 Цивільного кодексу України)

Спір у даній справі виник у зв`язку з істотними обставинами, що виникли у ході формування на території військового містечка № 13 Східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління та плануванням в подальшому використовувати території військового містечка № 13.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 ЦК України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських договорів встановлено Главою 20 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 907 Цивільного кодексу України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 09.02.2018 листом за вих. № 522 начальник КЕВ м. Дніпро звернувся до начальника Східного ТКЕУ з проханням погодити або не погодити передачу в оренду нерухомого майна (майданчик), яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Феодосіївська, 13, в/м 12,ЧБП для розміщення обладнання базової станцїї-ретранслятора з рухомого мобільного зв`язку ПрАТ "МТС Україна".

12.06.2018 листом за вих. № 2090 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро, в особі начальника КЕВ м. Дніпро підполковника Прокудіна Віталія Олексійовича було повідомлено Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна" компанію Vodafone, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро не має наміру укладати договорів оренди нерухомого майна Збройних Сил України з Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна".

Також з листа Східного територіального Квартирно-експлуатаційного управління № 516/1/2171 від 23.05.2019, що міститься в матеріалах справи вбачається, що управління повідомило начальника КЕВ м. Дніпро про те, що відповідно до спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 04.05.2016 № Д-322/18 дек, 30.06.2016 № Д-322/1/13 дек, сформовано Східне територіальне Квартирно-експлуатаційне управління (далі - Східне ТКЕУ) та винесено місце постійної дислокації в будівлі, за генеральним планом № 25 у військовому містечку № 13 (вул. Феодосіївська, 13) м. Дніпро.

Згідно наказу начальника Дніпропетровського гарнізону від 10.05.2017 № 12 "Про закріплення за військовими частинами Дніпропетровського гарнізону нерухомого майна" приміщення будівлі № 25 у військовому містечку № 13 (вул. Феодосіївська, 13) м. Дніпро площею 442 кв.м. закріплені за Східним ТКЕУ, приміщення площею 306 кв.м. закріплені за КЕВ м. Дніпро. Земельна ділянка та прилегла територія закріплена за балансоутримувачем фондів - КЕВ м. Дніпро.

В зв`язку з тим, що територія біля будівлі № 25 у військовому містечку № 13 в подальшому відповідно до керівних документів планується використовуватися для улаштування стройового плацу, стоянки службової техніки та для забезпечення інших заходів, необхідних для підтримання бойової та мобілізаційної готовності в належному стані, подальше розміщення обладнання базової станції-ретранслятору з рухомого мобільного зв`язку Приватного акціонерного товариства МТС України (Приватного акціонерного товариства ВФ "Україна" компанії Vodafone) на території військового містечка № 13 (вул. Феодосівська, 13) м. Дніпро - недоцільне.

З метою підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України в належному вимагається: вжити всіх дієвих заходів відповідно до вимог чинного законодавства щодо перенесення обладнання базової станції-ретранслятору з рухомого мобільного зв`язку Приватного акціонерного товариства МТС України (Приватного акціонерного товариства ВФ "Україна" компанії Vodafone).

У зв`язку з чим, 04.06.2019 листом за вих. № 1840 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро звернувся до директора Приватного акціонерного товариства ВФ "Україна" з пропозицією підписати додаткову угоду № 2 та демонтувати обладнання операторів телекомунікацій на об`єкті Міністерства оборони України (м. Дніпро, вул. Феодосівська, 13 військове містечко № 13, споруда 26).

Як про це вказує позивач, станом на 09.08.2019 відповіді на пропозицію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро не надходило.

Сторонами погоджено, що договір може бути розірвано достроково за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідно додаткової угоди. (п. 6.8. договору).

Відповідно до п. 6.9. розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, за винятком невиконання його умов однією із сторін. Сторони домовились, що цей договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку на вимогу виконавця у разі невиконання замовником протягом 2-х місяців своїх обов`язків щодо оплати послуг з розміщення та зберігання майна згідно п. 3.1. договору або несплати комунальних послуг чи компенсації податку на землю.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналогічні положення щодо можливості розірвання договору за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду також містяться у ч. 3 ст. 653 ЦК України та ч. 4 ст. 188 ГК України.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Отже, приписи ст. 651 ЦК України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу суддівського розсуду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Наведена правова позиція щодо застосування норм ст. 651 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 30.01.2018 у справі № 908/491/17.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 924/522/17.

Як про це вказує відповідач та чого у свою чергу не заперечує позивач, Приватним акціонерним товариством "ВФ Україна" в повному обсязі виконувались передбачені договором зобов`язання, що підтверджується відсутністю будь яких претензій позивача до відповідача щодо неповної оплати та/або невчасної оплати.

Разом з тим відповідач зазначає про відсутність посилань позивача щодо будь якого істотного порушення договору відповідачем.

Водночас, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору

Частиною 7 статті 180 Господарського кодексу передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

В той час, як встановлено судом в п. 6.2. сторонами погоджено, що строк дії договору по 30.12.2012.

За умовами п. 6.4. договору якщо інше прямо не передбачено договором або чинним законодавством України зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, які оформлюються додатковою угодою.

Зміни до договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено умовами додаткової угоди.

Разом з тим оскільки, додаткова угода до договору № 83/2009/КЕВ Дн-ськ, відповідно до п. 1 якої пункт 6.2. викладено в наступній редакції: "6.2. Даний договір діє до моменту підписання договору оренди", була підписана сторонами 31.12.2012 та у вказаній угоді сторони підтвердили, що вона набирає своєї чинності з 31.12.2012, то за таких підстав суд дійшов висновку, що означена додаткова угода не має своїм наслідком продовження дії договору № 83/2009/КЕВ Дн-ськ від 31.12.2009 до моменту підписання договору оренди, адже, дана угода була підписана сторонами після припинення строку дії договору 83/2009/КЕВ Дн-ськ.

При тому суд звертає увагу, що будь яких інших додаткових угод про продовження строку дії договору матеріали справи не містять.

За умовами п. 6.7. договір припиняється у разі завершення строку дії договору або у випадку його розірвання.

Отже, за відсутністю будь яких доказів, щоб свідчили про протилежне, договір № 83/2009/КЕВ Дн-ськ про розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України від 31.12.2009 припинив свою дію у встановлений в договорі період, тобто 30.12.2012.

Відтак суд вказує, що припинення дії договору у будь якому випадку унеможливлює розірвання такого договору, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати можливо лише діючий договір.

З урахуванням наведеного, оскільки, станом на час звернення з даним позовом до суду договір є припиненим, то підстави для розірвання договору № 83/2009/КЕВ Дн-ськ від 31.12.2009 та зобов`язання відповідача в 10-ти денний строк з дня розірвання договору, демонтувати обладнання, за висновками суду - відсутні.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що припинення дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати можливо лише діючий договір висловлена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1705/18.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань сторін за договором, з огляду на слідуюче.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Так, пунктом 2.5. договору встановлено, що у разі припинення цього договору замовник складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно майно з об`єкту виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Відповідно до пп. 4.1.9. замовник зобов`язаний з моменту припинення дії цього договору демонтувати на об`єкті та вивезти майно з території військового містечка протягом двох тижнів.

У відповідності до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною першою статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Наведена правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 по справі № 910/9072/17.

Суд зазначає, що припинення зобов`язання відрізняється від закінчення строку дії договору. Закінчення строку дії договору означає, що між його сторонами у майбутньому не будуть виникати взаємні права та обов`язки, що випливали із цього договору.

Однак, ті зобов`язання, які вже існують на момент закінчення строку дії договору, будуть існувати і після його закінчення доти, доки вони не будуть припинені на підставах, встановлених договором або законом.

Відтак, суд наголошує на тому, що закінчення строку дії договору унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, однак, закінчення строку дії такого договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань.

У зв`язку з чим, за наявності невиконаного відповідачем зобов`язання за договором № 83/2009/КЕВ Дн-ськ від 31.12.2009 (не складання замовник та не підписання акту приймання-передачі, демонтування та вивезення майна з об`єкту виконавця протягом двох тижнів), позивач вправі звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів шляхом подання відповідного позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вище наведене, з врахуванням обставин на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 13; ідентифікаційний код 08004581) до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд.15; ідентифікаційний код 14333937) про розірвання договору та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 16.12.2019

Суддя Д.О. Баранов