ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Справа№ 911/1359/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 17.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН"

на рішення Господарського суду Київської області

від 29.05.2017 (повний текст складено14.06.2017)

по справі №911/1359/17 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОТІВКА ЕЛІТ"

до Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН"

про стягнення 498 861, 58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛОТІВКА ЕЛІТ» (надалі - позивач, ТОВ «ЛОТІВКА ЕЛІТ») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Малого приватного підприємства «ЕРІДІОН» (надалі - відповідач, МПП «ЕРІДІОН») про стягнення 498 861,58 грн. за договором складського зберігання зерна від 26.07.2016 №26/07-2016/ЕР (надалі - Договір).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за Договором, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 458 044,54 грн. основної заборгованості за надані послуги, 30 702,16 грн. пені, 3 290,34 грн. 3% річних та 6 824,54 грн. інфляційних.

При розгляді спору позивач уточнив (зменшив) суму позовних вимог, розрахувавши заборгованість за надання послуг зберігання за тарифами, погодженими в Договорі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі №911/1359/17 позовні вимоги (з урахуванням зменшення позовних вимог) задоволено в повному обсязі. Присуджено до стягнення з МПП «Ерідон» на користь ТОВ «Лотівка Еліт» 343 564,65 грн. основного боргу, 31 351,49 грн. пені, 12 201,02 грн. інфляційних, 3 446,57 грн. 3% річних, 5 858,46 грн. витрат по сплаті судового збору та 17 920 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення про задоволення позову обґрунтував його тим, що датою надання послуг є дата підписання сторонами відповідного двостороннього документа, яким засвідчується відповідний факт надання послуг, в даному випадку актів здачі-приймання робіт (надання послуг), що також відповідає змісту п.5.2. Договору. У зв`язку з чим, п`ятиденний строк оплати обраховується від дати підписання двосторонніх Актів, що дотримано позивачем. За наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача по оплаті послуг зберігання в сумі 343 564, 65 грн. основного боргу, що підтверджено первинними документами про господарській операції і відповідачем не спростовано.

Не погодившись з прийнятим рішенням, МПП «ЕРІДІОН» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі №911/1359/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/1358/17 між ТОВ «ЛОТІВКА ЕЛІТ» та МПП «ЕРІДІОН» про стягнення сум за аналогічні послуги по аналогічному, але іншому договору зберігання. Також, в провадженні Господарського суду Хмельницької області перебуває справа за позовом МПП «ЕРІДІОН» до ТОВ «ЛОТІВКА ЕЛІТ» про визнання договору зберігання від 26.07.2016 №26/07-2016/ЕГ недійсним. На думку апелянта, результати розгляду вказаних справ мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Крім того, у додаткових поясненнях до апеляційної скарги, відповідач зазначив, що договірні правовідносини тривають, відповідач належним чином виконує взяті на себе договірні зобов`язання, права позивача не порушено, а предмет спору взагалі відсутній. Поряд з цим, останній вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та документально не підтвердженими, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2017 апеляційну скаргу МПП «ЕРІДІОН» у справі №911/1359/17 передано на розгляді колегії суддів у складі: головуючого судді Тарасенко К.В., суддів Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, справу №911/1359/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.08.2017.

Через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли:

24.07.2017 додаткові пояснення до апеляційної скарги;

01.08.2017 клопотання про зупинення провадження у справі;

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 розгляд справи відкладено на 13.09.2017.

13.09.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі №911/1359/17 до вирішення Господарським судом Хмельницької області справи №924/499/17 за позовом Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН" до Товариства з обмеженої відповідальністю "Лотівка Еліт" про визнання договору зберігання №26/07-2016/ЕР від 26.07.2016 недійсним.

Крім того ухвалою суду зобов`язано сторін повідомити Київський апеляційний господарський суд про результати розгляду справи №924/499/17.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №911/1359/17 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН" передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі №911/1359/17 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 справу №911/1359/17 за апеляційною скаргою МПП "ЕРІДІОН" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 прийнято до провадження визначеним вище складом колегії суддів. Роз`яснено учасникам справи, що апеляційне провадження у справі №911/1359/17 зупинено відповідно до ухвали Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017.

Запропоновано учасникам справи надати Північному апеляційному господарському суду інформацію про результати розгляду Господарським судом Хмельницької області справи №924/499/17.

Листом ТОВ «Лотівка Еліт» від 08.11.2019 №08/11-19СЛ, що надійшов до Північного апеляційного господарського суду 14.11.2019, було повідомлено про результати розгляду Господарським судом Хмельницької області справи №924/499/17.

Так, Рішенням у вказаній справі від 20.11.2017 у задоволенні позову МПП «ЕРІДОН» до ТОВ «Лотівка Еліт» про визнання недійсним договору №26/07-2016/ЕР від 26.07.2016 відмовлено. Рішення набрало законної сили 20.11.2017.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №911/1359/17 за апеляційною скаргою МПП "ЕРІДІОН" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.12.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2019, у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційну скаргу МПП "ЕРІДІОН" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 справу №911/1359/17 за апеляційною скаргою МПП "ЕРІДІОН" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 прийнято до провадження визначеним вище складом колегії суддів.

У судове засідання 17.12.2019 учасники справи представників не направили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядову справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 17.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 26.07.2016 між ТОВ «Лотівка Еліт» та МПП Фірма «Ерідіон» укладено Договір №26/07-2016/ЕР складського зберігання зерна.

За умовами Договору позивач зобов`язувався прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане відповідачем зерно, Поклажодавцю (відповідачу) чи його довіреній особі, а відповідач зобов`язувався оплатити надані послуги згідно цього Договору.

Позивач в позові зазначає, що на виконання умов Договору зберігання він надав відповідачу послуги зберігання на загальну суму 577399,71 грн., а саме послуги за: вересень на суму 26314,44 грн.; жовтень - 93040,73 грн.; листопад - 142099,38 грн.; грудень - 80952,23 грн.; січень - 81003,28 грн.; лютий - 74045,12 грн.; березень - 79944,53 грн., що підтверджується підписаними сторонами двосторонніми актами здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Згідно з розділом 5 Договору зберігання оплата послуг (виконаних робіт), що надаються позивачем по зберіганню, сушці, доробці, відвантаженню, переоформленню зерна та інші у процесі виконання Договору, оплачуються відповідачем за цінами (тарифами) затвердженими позивачем, включаючи ПДВ. Перелік найменування послуг та їх вартість на момент укладення Договору визначаються у Додатку №2 до даного Договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору зберігання Поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п`яти банківських днів оплачує Зерновому складу (позивачу) за фактично надані послуги (виконані роботи). Послуги оплачуються Поклажодавцем по тарифах, затверджених Зберігачем.

Оплата послуг провадиться Поклажодавцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача чи передачі у власність позивача (за згодою сторін) зерна за договірною ціною.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг до листопада 2016 року. Зокрема, 13.10.2016 року відповідачем оплачено послуги за вересень 2016 року в сумі 26 314,44 грн., в листопаді 2016 року оплачені послуги за жовтень 2016 року в сумі 93 040,73 грн.

Однак, послуги починаючи з листопада 2016 року по березень 2017 року відповідачем своєчасно та в повному обсязі не оплачені. З огляду на підписані сторонами Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідач своєчасно, а саме в строк до 07.12.2016 року, до 10.01.2017 року, до 03.02.2017 року, до 07.04.2017 року не сплатив кошти за надання послуг зберігання в загальній сумі 458 044,54 грн. Розрахунків між сторонами в інший спосіб також не проводилося.

Згідно з п. 7.2 Договору зберігання за порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт) передбачена відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

У зв`язку з чим, позивач в позові просив стягнути з відповідача 458 044,54 грн. заборгованості за надані послуги зберігання та 30 702,16 грн. пені, нарахованої у зв`язку з простроченням платежів.

Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати послуг, позивач просив на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача 3 290,34 грн. 3% річних та 6 824,54 грн. інфляційних.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач, зокрема, посилався на наявність заборгованості позивача перед відповідачем по сплаті штрафу за договором застави майбутнього врожаю, накладення арешту на майно та рахунки позивача. Відповідач зазначав, що в зв`язку з блокуванням рахунків позивача, отримання коштів від відповідача за надані за Договором зберігання послуги, може одночасно призвести до порушення інтересів держави, прав позивача, відповідача, ст. ст. 198, 200, 2001, 201, 203 Податкового кодексу та до несплати сум податків до бюджету.

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, вищенаведені обставини жодним чином не спростовували заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за фактично надані послуги зберігання і не звільняють відповідача від виконання зобов`язань за Договором.

По суті позовних вимог відповідач заперечував з тих підстав, що позивачем порушено порядок формування ціни наданих послуг, відповідно і заявленої заборгованості, а саме в актах наданих послуг вказані ціни більші, ніж погоджено сторонами в Договорі № 26/07-2016/ЕР складського зберігання зерна. Разом з тим пункт 3.6. Договору зберігання передбачає чіткі підстави, порядок і умови підвищення ціни послуг, а саме, обов`язкове попередження Поклажодавця не пізніше ніж за 7 днів з обґрунтуванням таких змін. Оскільки рахунки-фактури на оплату послуг не виставлялись, підписання актів приймання-передачі слугує лише засвідченням фактів надання послуг і акти не є документами, якими можливо змінити вартість послуг, відповідач наполягав на необґрунтованості та безпідставності розрахунку позову. Також, відповідач у відзиві стверджує про неможливість визначення строку оплати послуг, що впливає на період прострочення і нарахування штрафних санкцій.

У зв`язку з чим, місцевий суд зазначив, що моментом надання послуг є дата підписання сторонами відповідного двостороннього документа, яким засвідчується відповідний факт надання послуг, в даному випадку актів здачі-приймання робіт (надання послуг), що також відповідає змісту п. 5.2. Договору. Відповідно, п`ятиденний строк оплати має обраховуватись від дати підписання двосторонніх Актів, що дотримано позивачем.

З врахуванням наведених відповідачем у відзиві зауважень щодо нарахування вартості послуг, позивач в ході розгляду спору уточнив (зменшив) позовні вимоги, розрахувавши заборгованість за надання послуг зберігання за тарифами, погодженими в Договорі.

Як вбачається з наданої позивачем заяви про зменшення позовних вимог (том 1, аркуші справи 166-168), у зв`язку з запереченнями відповідачем вартості зберігання зерна, яка відповідно до додатку №2 від 26.07.2016 до Договору складського зберігання зерна №26/07-2016/ЕР від 26.07.2017 складає 1,22 грн. з ПДВ, тоді як відповідно до розрахунку позовних вимог, вартість зберігання 1 тн/доба складає 1,47 грн. та 1,59 грн. без ПДВ, позивачем приведено розмір позовних вимог у відповідність до затвердженого Додатком №2 переліку найменування послуг та їх вартості.

Таким чином, позивач зменшив позовні вимоги та просив суд першої інстанції стягнути 343 564,65 грн. основного боргу та 31 351,49 грн. пені, 12 201,02 грн. інфляційних, 3 446,57 грн. 3% річних, нарахованих на зменшену суму заборгованості.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, з чим погоджується апеляційний господарський суд, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 4 частини 1 ст. 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами частини першої статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами статті 526 ЦК України визнано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України раїни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, на виконання умов Договору зберігання (з урахуванням перерахунку позивача, том 1, а.с. 167-168) надав відповідачу послуги зберігання на загальну суму 343 564.65 грн., що підтверджується підписаними сторонами двосторонніми актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №№894, 1040, 49, 103, 166, 398.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг до листопада 2016 року. Зокрема, 13.10.2016 року відповідачем оплачено послуги за вересень 2016 року в сумі 26314,44 грн., в листопаді 2016 року оплачені послуги за жовтень 2016 року в сумі 93040,73 грн.

Проте, починаючи з листопада 2016 року по березень 2017 року відповідачем своєчасно та в повному обсязі не оплачені. З огляду на підписані сторонами акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідач своєчасно, а саме в строк до 07.12.2016 року, до 10.01.2017 року, до 03.02.2017 року, до 07.04.2017 року не сплатив кошти за надання послуг зберігання в загальній сумі 458044,54 грн. Розрахунків між сторонами в інший спосіб також не проводилося.

У зв`язку з цим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 343 564.65 грн. Інших платежів не надходило.

Таким чином, факт оплати наданих послуг підтверджує схвалення відповідачем договору та його умов, що спростовує твердження останнього про відсутність досягнення згоди в ціні договору та настання реальних наслідків по договору.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування заборгованості проходило відповідно до умов договору, а саме згідно з додатком №2 до Договору, а виставлені акти прийняття робіт підписані обома сторонами, без зауважень до виконаних робіт та ціни.

Отже, як вже зазначалось вище, порядок оплати наданих послуг на підставі актів виконаних робіт чітко передбачений пунктом 5.2 договору, яким визначено, що Поклажодавець на підставі актів виконаних робіт протягом п`яти банківських днів оплачує Зерновому складу за фактично надані послуги (виконані роботи).

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 343 564.65 грн обґрунтована і підлягає задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати божником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору зберігання за порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт) Поклажодавець виплачує Зерновому складу, за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми простроченого платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційного збільшення боргу, пені та трьох відсотків річних, наведений позивачем у позовній заяві (з урахуванням перерахунку), дійшов висновку, що суми у розмірі 31351,49 грн. пені, 12201,02 грн. інфляційних, 3446,57 грн. 3% річних є арифметично правильними, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши наявні у справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що місцевий суд надаючи оцінку спірним правовідносинам надійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Так, відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені місцевим судом факти та вимоги вказаних вище положень закону, рішення Господарського суду Хмельницької області у справі №924/499/17 від 26.07.2016, яке набрало законної сили, а також враховуючи, що відповідач в ході розгляду справи не спростував та належних доказів на заперечення доводів позивача не надав, господарський суд надійшов правомірного висновку щодо задоволення вимог.

Враховуючи наведене, доводи викладені в апеляційній сказі колегія суддів вважає недоведеними та такими, що спростовуються діями самого позивача, а тому колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються правильним та системним аналізом законодавства у цій сфері та висновками у оскаржуваному рішенні місцевого суду.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів апелянта, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга МПП «ЕРІДІОН» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм ст.277 ГПК України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "ЕРІДІОН" на рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі №911/1359/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2017 у справі №911/1359/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Малим приватним підприємством "ЕРІДІОН".

4. Матеріали справи №911/1359/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 28.12.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

А.Г. Майданевич