ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1432/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Одесміськелектротранс"

на рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2019, суддя в І інстанції Літвінов С.В., повний текст якого складено 22.07.2019 в м. Одесі

у справі № 916/1432/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до відповідача: Комунального підприємства "Одесміськелектротранс"

про відшкодування шкоди 43582,97 грн.;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (далі - ПАТ "АСК "ІНГО Україна") звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" (далі - КП «ОМЕТ») про стягнення 43582,97 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ПАТ "АСК "ІНГО Україна", виплативши страхувальнику за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 670519042.15 від 13.11.2015 страхове відшкодування у розмірі 43582,97 грн., набуло право регресної вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника транспортного засобу «Lexus», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , водієм тролейбусу ЗИУ682 д/н 858 ОСОБА_1 , який здійснював свої службові зобов`язання на посаді водія КП «ОМЕТ».

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2019 року позов задоволено повністю. Стягнуто з КП "Одесміськелектротранс" на користь ПАТ "АСК "ІНГО Україна" шкоду в розмірі 43 582грн. 97 коп. та 1921грн. судового збору.

КП "Одесміськелектротранс" у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних ПАТ "АСК "ІНГО Україна" до КП "Одесміськелектротранс" про стягнення 14 628,48 відмовити.

Скаржник вважає вказане рішення незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує те, що дії водія тролейбусу ОСОБА_1 містять ознаки необережної форми вини, а тому витрати по відшкодуванню збитків повинні бути сплачені страховою компанією.

У зв`язку з вищевикладеним, зобов`язання щодо виплати матеріальної шкоди вимоги ПАТ «АСК «ІНГО Україна» покладається саме на ПАТ «СК «Арсенал Страхування» (що розташована за адресою: 03056, м.Київ, вул.Борщагівська, 154 ), оскільки це є страховим випадком.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 листопада 2015 року між АСК «ІНГО Україна» (страховик) та TOB «Трансінвестсервіс» (страхувальник) було укладено договір №670519042.15 добровільного страхування транспортного засобу автомобіля «Lexus» GХ 470, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з п. 2 договору страховим випадком, крім інших, вважаються пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Страхова сума транспортного засобу становить 696 000 грн.

23.05.2016 року о 22 год. 15 хв. в м. Одесі по вул. Рішельєвській сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої із тролейбусу ЗИУ682 д/н 858 відпала головка токо-приймача та пошкодила автомобіль «Lexus», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2016 у справі №522/10577/16-п вказана ДТП сталася внаслідок допущеного порушення Правил дорожнього руху водієм КП «ОМЕТ» ОСОБА_1 , який керуючи тролейбусом не забезпечив технічний справний стан та комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого відпала головка токо-приймача та пошкодила автомобіль «Lexus». Даною постановою водія КП «ОМЕТ» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статею 124 КпАП України.

Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власникові застрахованого автомобіля, було складено Звіт № 05-045 від 31.05.2016 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику застрахованого автомобіля, склала 49862,26 грн.

На умовах договору страхування страховик оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим страхове відшкодування на підставі рахунку-фактури №ЗН00003 5299 від 31.05.2016р. ТОВ «ВТП Інжпроект» склало 43582,97 грн.

01 липня 2016 року АСК «ІНГО Україна» згідно платіжного доручення №4661 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 43582,97грн.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 працював водієм у КП «ОМЕТ», що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2016 у справі №522/10577/16-п та не заперечується відповідачем.

Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 43582,97грн. шкоди.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судом установлено, що позивачем було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №№670519042.15 від 13.11.2015р. з ТОВ «Трансінвестсервіс».

Після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23.05.2016, на підставі відповідної заяви страхувальника ТОВ «Трансінвестсервіс» на виплату страхового відшкодування, позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 43582,97 грн.

На підставі ч.1ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013р. по справі № 6-108цс13 висловлена правова позиція, згідно якої шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.6 Закону України "Про страхування" видами добровільного страхування можуть бути страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" в Україні здійснюються такий вид обов`язкового страхування: страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з положеннями ст.27 Закону України "Про страхування", які кореспондуються з положеннями ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з висновком Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеним у постанові від 01.02.2018р. у справі №910/22886/16, вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Відповідно до ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом у даному випадку є норми ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування".

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Наведений висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. №910/12500/17.

Відповідно до ч.2.1 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу тролейбусу ЗИУ682 д/н 858 була застрахована у ПАТ СК «Провідна на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16 від 12.06.2016.

У зв`язку з цим, з метою отримання страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16, позивач 16 березня 2017 року звернувся до ПАТ «СК Провідна» із заявою на виплату страхового відшкодування (вих. 179/03/17) за подією, що мала місце 23 травня 2016 року у м. Одеса по вул. Рішельєвська, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Lexus». реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

09 листопада 2017 року ПАТ «СК «Провідна» у задоволенні претензії ПАТ «АСК «ІНГО Україна» було відмовлено на підставі п. п.8 п.8.5 та 8.5.1 договору добровільного страхування цивільно відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16 від 12.02.2016 року, оскільки зазначена подія відповідно до умов договору страхування не є страховим випадком.

Відповідно до п.п. 8.1.5 договору страхування №12/1244711/1635/16 до страхових випадків не відносяться події, що сталися внаслідок використання Страхувальником транспортного засобу в технічному стані який не відповідає вимогам Правил дорожнього руху (ПДР), правил експлуатації трамвая та тролейбуса, інших нормативних актів, які регламентують роботу міського транспорту, не пройшов технічний огляд у строки, передбачені чинним законодавством України.

Отже, враховуючи той факт, що постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/10577/16-п встановлено, що 23 травня 2016 року водій ОСОБА_1 керуючи тролейбусом ЗИУ682№858 в м. Одеса по вул. Рішельєвській не забезпечив технічно справний стан та комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, внаслідок чого відпала головка токо-приймаюча та пошкодила автомобіль «Lexus», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що саме Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» має відшкодувати ПАТ АСК «ІНГО Україна» матеріальну шкоду, завдану з вини водія ОСОБА_1 під час виконання ним своїх службових обов`язків на посаді водія КП «Одесміськелектротранс» у розмірі 43582, 97 грн.

З урахуванням вищевикладеного господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення з відповідача 43582,97 грн. шкоди в порядку регресу.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що зобов`язання щодо виплати матеріальної шкоди вимоги ПАТ «АСК «ІНГО Україна» покладається саме на ПАТ «СК «Арсенал Страхування» (що розташована за адресою: 03056, м.Київ, вул.Борщагівська, 154 ), оскільки це є страховим випадком, не заслуговує на увагу, оскільки по перше: з цією особою відповідачем відповідного договору не укладалося, по друге: спростовується викладеним у даній постанові.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та встановив, що КП «ОМЕТ» не спростувало той факт, що його працівник ОСОБА_1 є винним у ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що саме відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду, як власник джерела підвищеної небезпеки, у сумі 43582,97 грн., яка була виплачена позивачем за умовами договору добровільного страхування транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Апеляційний господарський суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі апеляційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) та принцип рівності сторін (ст. 7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Господарським судом при прийнятті рішення було дотримано вказаних принципів та забезпечено сторонам справедливий судовий розгляд, взято до уваги доводи учасників справи та почуто їх, що відповідає вимогам ГПК України та п. 1 ст. 6 Конвенції.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін. З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 17 липня 2019 року у справі № 916/1432/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Одесміськелектротранс" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 28.12.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Мишкіна М.А.