ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 920/749/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Кушнір І.В., Случ О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019

(судді Агрикова О.В., Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.) у справі № 920/749/17

за позовом Приватного підприємства "КАРЛА МАРКСА-2"

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про поновлення договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "КАРЛА МАРКСА-2" звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про поновлення договору оренди.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.04.2019 в задоволенні позовних Приватного підприємства "Карла Маркса-2" до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про поновлення договору оренди відмовлено повністю

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "КАРЛА МАРКСА-2" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.04.2019 в та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Під час апеляційного перегляду вказаного рішення позивачем також подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд до набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Сумські області здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, склад угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельними ділянками або їх поділеними частинами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок.

Зазначена заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що під час розгляду справи в Верховному Суді відповідачем було здійснено дії щодо поділу земельних ділянок, поновлення права оренди яких є предметом спору у даній справі; на підставі Наказів Головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 21.09.2018 проведено реєстрацію нових земельних ділянок 10.10.2018 та 11.10.2018.

Враховуючи поділ земельної ділянки №:09:001:0019 на дві нові, на підставі ч. 4, ст. 46 Господарського процесуального кодексу України при новому розгляді справи позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої предметом позову є поновлення договору оренди землі б/н від 24.03.2010 (зареєстровано 01.04.2010 року за №41) на той самий строк на тих самих умовах стосовно земельних ділянок загальною площею - 7,7913 га, зокрема земельних ділянок з кадастровими номерами :09:002:0208 площею 3,8956 га, :09:002:0209 площею 3,8957 га.

Як зазначив позивач, з Публічної кадастрової карти станом на 06.09.2019 року слідує, що земельна ділянка з кадастровими номерами :09:002:0209 відсутня в Публічній кадастровій карті. Крім того, зазначена земельна ділянка не обліковується в Публічній кадастровій карті як архівна. Однак згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2019 земельна ділянка з кадастровим номером :09:002:0209 зареєстрована як об`єкт цивільних прав, а саме об`єкти нерухомого майна державної власності.

Також за доводами заявника, в межах контурів земельної ділянки з кадастровим номером :09:002:0209 згідно з Публічною кадастровою картою обліковуються земельні ділянки з кадастровими номерами :09:002:0263 (2 га для ведення особистого селянського господарства, тип власності не визначено) та :09:001:0262 (1,8957 га для ведення особистого селянського господарства, тип власності не визначено). Відтак оскільки процедура поділу (дроблення) земельних ділянок :09:002:0205, :09:002:0204 ще не завершена, у випадку завершення ще одного поділу (дроблення) земельних ділянок та зокрема надання їх частин у власність фізичним особам, при умові задоволення даного позову, повністю неможливим стане виконання рішення суду, оскільки відповідачем буде змінено площу, кадастровий номер та власника земельних ділянок. Тому позивач буде позбавлений можливості зареєструвати право оренди на ці ділянки на підставі рішення суду.

Північний апеляційний господарський суд визнав доводи позивача обґрунтованими, тому ухвалою від 09.09.2019 заяву про забезпечення позову задовольнив: до набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонив Головному управлінню Держгеокадастру у Сумські області здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, склад угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельними ділянками або їх поділеними частинами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території В`язенської сільської ради Путивльського району Сумської області, кадастровий номер :09:001:0208 площею 3,8956 га, :09:001:0209 площею 3,8957; заборонив державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території В`язенської сільської ради Путивльського району Сумської області, загальною площею з кадастровими номерами : 09:001:0208 площею 3,8956 га, :09:001:0209 площею 3,8957 га або їх частин.

Ухвала мотивована тим, що невжиття вказаних заходів може ускладнити або унеможливити реальний захист прав останнього на оренду земельної ділянки у випадку ухвалення рішення на користь позивача, адже судом встановлено, що відповідачем здійснено поділ спірної земельної ділянки на дві окремі частини.

Не погоджуючись з правомірністю вжиття заходів забезпечення позову, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати та в задоволенні заяви позивача відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та на порушення норм процесуального права, вважає, що позивач за актом приймання-передачі фактично повернув спірну земельну ділянку відповідачу (орендодавцю); при цьому заявником не доведено неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а лише зазначено про складність такої процедури.

Переглянувши в касаційному порядку ухвалу апеляційного суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій під час неодноразового розгляду даної справи, предметом позову в ній є вимога про визнання поновленим договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди у редакції, викладеній у позовній заяві на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оспорюється відмова відповідача в поновленні договору оренди земельної ділянки та позов направлений на встановлення права позивача щодо поновлення такого договору. Отже, об`єктом спірних правовідносин у цій справі є речове право оренди на земельну ділянку.

При цьому, суд апеляційної інстанції установив, що ГУ Держгеокадастру вчинило дії щодо поділу відповідної земельної ділянки, незважаючи на наявність спору в суді.

Відповідно до частини 1, абзацу 3 частини 2 статті 791 та частини 4 статті 122 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом положень абзацу 2 частини 10 статті 24 та частини 6 статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням положень чинного законодавства дійшов правильного висновку, що в межах своїх дискреційних повноважень ГУ Держгеокадастру, яке здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, має право передавати їх в оренду, зокрема, і шляхом проведення аукціону, формувати земельні ділянки, здійснювати їх об`єднання та поділ, передавати у власність фізичним особам для ведення особистого селянського господарства по 2,0 га землі та вчиняти інші розпорядчі дії щодо землі, зокрема й спірної земельної ділянки.

Зазначені повноваження відповідача визначені Земельним кодексом України, Законами України "Про державний земельний кадастр", "Про землеустрій".

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Оскільки у даному випадку орендар звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 908/1318/19).

Задовольняючи заяву орендаря про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу до набрання законної сили рішенням суду у даній справі вчиняти будь-які дії щодо заборони відповідачу здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, зміни цільового призначення, зміни конфігурації, межі, склад угідь, кадастрових номерів, здійснювати поділ чи об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), інші дії, які можуть стати перешкодою для користування земельними ділянками або їх поділеними частинами земельних ділянок сільськогосподарського призначення державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, суд апеляційної інстанції правомірно виходив з доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову немайнового характеру, оскільки матеріалами оскарження підтверджується, що ГУ Держгеокадастру, незважаючи на наявність спору у суді з приводу земельної ділянки, вчинило дії щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки шляхом її поділу на дві земельні ділянки.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що має місце існування обставин, відповідно до яких, здійснення відповідачем за час вирішення цього спору дій із спірною земельною ділянкою фактично порушить принцип ефективного судового захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах цього спору.

Верховний Суд погоджується із законною та обґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції щодо необхідності забезпечення можливості реального та ефективного судового захисту переважного права орендаря, у разі прийняття рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову такими, що відповідають процесуальним нормам, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Доводи скаржника про те, що поділ земельної ділянки відбувся після набрання законної сили постановою Харківського апеляційного господарського суду у даній справі, що оскаржувана ухвала обмежує права ГУ Держгеокадастру, як розпорядника земель, приймати рішення та здійснювати свої повноваження і це порушує принцип збалансованості інтересів сторін, оскільки ГУ Держгеокадастру змушене відмовити у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблених громадянами України, які мають намір завершити процедуру безоплатної приватизації земельних ділянок у власність, що 27.12.2017 за актом приймання-передачі позивач фактично повернув спірну земельну ділянку відповідачу (орендодавцю) не спростовують обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції про наявність і доведеність підстав для забезпечення позову, предметом якого є поновлення договору оренди землі.

Враховуючи, що під час касаційного провадження не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, оскаржена постанова підлягає залишенню без змін, касаційна скарга - без задоволення, а судові витрати в силу ст. 129 ГПК України - покладенню на скаржника.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 заяву залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Кушнір І.В.
Случ О.В.