ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа№ 910/9775/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 18.12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019

у справі № 910/9775/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст",

про стягнення 70 431,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" надмірно сплачені кошти в розмірі 70 431 грн. 38 коп. та 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" в повному обсязі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 по справі № 910/9755/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім цього, скаржник в прохальній частині апеляційної скарги просить слухати справу з повідомленням (викликом) учасників справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно оцінені докази, подані позивачем, зокрема, протокол (угоду), підписану між позивачем та відповідачем 18.02.2019. Підпункт 3 пункту 1 зазначеної угоди визначає, що з моменту набрання чинності цією угодою сторони не є зобов`язаними за договорами, зазначеними в п. 1 цієї угоди. В пункті 1 угоди, зокрема, йдеться про договір 19/06-18 від 19.06.2018, який став приводом пред`явлення позову ТОВ «Перший Столичний Хлібозавод» до ТОВ «Хардіфаст». В п1. Угоди зазначено, що вказані в ній зобов`язання за вказаними договорами припиняються після її підписання.

05.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий суддя), Куксов В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

22.11.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 та призначено до розгляду на 18.12.2019.

06.12.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказує на те що доводи викладені в ній є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до законодавства та просить залишити його без змін.

В судове засідання 18.12.2019 сторони своїх представників не направили про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 19.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" (надалі - ТзОВ "Перший столичний хлібозавод", замовник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" (надалі - ТзОВ "Хардіфаст", підрядник/відповідач) було укладено договір підряду №19/06-18, відповідно до якого підрядник за завданням замовника, зобов`язався виконати і здати замовнику роботи з влаштування оздоблювальних робіт будівлі АБК офіс ТОВ "Перший столичний хлібозавод" в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської обл. Нове будівництво, а замовник зобов`язався прийняти такі роботи і оплатити їх на умовах цього договору.

Згідно з п. 4.1. договору, загальна ціна договору визначається кошторисом, який є невід`ємною частиною договору та складає 823 880,00 грн.

Відповідно до п. 5.3. договору, здавання-приймання виконаних робіт оформляється шляхом підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.

Позивачем, на виконання умов вказаного договору було здійснено платежі на загальну суму 1 400 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи: № 630 від 26.07.2018 на суму 300 000,00 грн., №113 від 30.08.2018 на сум 200 000,00 грн., №124 від 03.09.2018 в розмірі 300 000,00 грн., №142 від 07.09.2018 на суму 50 000,00 грн., №149 від 13.09.2018 на суму 250 000,00 грн., №157 від 19.09.2018 на суму 300 000,00 грн.

Між позивачем та відповідачем 30.09.2018 був підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 620 284,34 грн.

Між сторонами 31.12.2018 був підписаний акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 203 255,86 грн.

Отже, на виконання умов договору підряду №19/06-18, відповідачем виконані, а позивачем прийняті роботи на загальну суму 823 540,20 грн.

Між позивачем та відповідачем 18.02.2019 був підписаний протокол (угода) про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів №10/01-18 від 10.01.2018, №20/12-17 від 20.12.2017, №2810 від 28.10.2017, №18/06-18 від 18.06.2018, №14/08-18 від 14.08.2018, №22/08-18 від 22.08.2018, №03/09-18 від 03.09.2018, №08/06-18 від 08.06.2018, №19/06-18 від 19.06.2018.

Згідно з умовами угоди сторони дійшли згоди про зарахування за вказаними договорами зустрічних вимог в розмірі 506 028,42 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2019 позивач направив відповідачу претензійний лист за вих. №538 від 03.07.2019, в якому просив повернути надмірно сплачені кошти в розмірі 70 431,38 грн.

Однак, як вбачається із наявних матеріалів справи, відповідач вказану претензію не задовольнив, відповіді на неї не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як передбачено ст. 174 ГК України, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

У відповідності до п. 4 ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що між сторонами було укладено договір підряду № 19/06-18 від 19.06.2019, відповідно до якого відповідач зобов`язався за завданням позивача виконати роботи з влаштування оздоблювальних робіт будівлі АБК офіс ТОВ "Перший столичний хлібозавод" в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської обл. Нове будівництво, а замовник зобов`язався прийняти такі роботи і оплатити їх на умовах цього договору.

Позивачем, на виконання умов вказаного договору було здійснено оплату на загальну суму 1 400 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем виконано роботи на загальну суму 823 540,20 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі виконаних робіт від 30.09.2018 та 31.12.2018.

Разом з тим, встановлено, що сторонами був підписаний протокол (угода) про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.02.2019, відповідно до якого сторони маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги дійшли згоди про зарахування зустрічних вимог в сумі 506 028,42 грн.

Таким чином, з наведеного вбачається, що в результаті проведених розрахунків між сторонами, у позивача виникла переплата за виконані роботи в сумі 70 431,38 грн., (1 400 000,00 грн., - 823 540,20 грн., - 506 028,42 грн.,).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як встановлено ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно з п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 04.07.2019 позивач направив відповідачу претензійний лист за вих. №538 від 03.07.2019, в якому просив повернути надмірно сплачені кошти в розмірі 70 431,38 грн. Однак, як вбачається із наявних матеріалів справи, відповідач вказану претензію не задовольнив, відповіді на неї не надав.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для звернення стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів у розмірі 70 431,38 грн., є пред`явлення претензії №538 від 03.07.2019, яку позивач направив відповідачу 04.07.2019, а тому в силу п. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був повернути вказану суму у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно оцінені докази, подані позивачем, зокрема, протокол (угоду), підписану між позивачем та відповідачем 18.02.2019. Підпункт 3 пункту 1 зазначеної угоди визначає, що з моменту набрання чинності цією угодою сторони не є зобов`язаними за договорами, зазначеними в п. 1 цієї угоди. В пункті 1 угоди, зокрема, йдеться про договір 19/06-18 від 19.06.2018, який став приводом пред`явлення позову ТОВ «Перший Столичний Хлібозавод» до ТОВ «Хардіфаст». В п1. Угоди зазначено, що вказані в ній зобов`язання за вказаними договорами припиняються після її підписання, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається з протокол (угоду), підписаної між позивачем та відповідачем 18.02.2019, а саме п. 1.2 протоколу (угоди), Договір №19/06-18 від 19.06.2018, сторона-1 (ТОВ «Хардіфаст») є кредитором, а сторона-2 (ТОВ «Перший Столичний Хлібозавод») є боржником при виконанні грошового зобов`язання в сумі 576 459,80 грн. Вказані вище зобов`язання за вказаними в п. 1 договорами припиняються в сумі 506 028,42 грн.

Враховуючи викладене, посилання скаржника про те, що зобов`язання припинились на підставі підписання протоколу (угоди) є помилковими, оскільки позивачем надмірно сплачено 70 431,38 грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9775/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9775/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.12.2019.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв