РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2019Справа № 910/16086/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:1. Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аверс Капітал»
позивача:4. Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс»
простягнення 1 672 150,90 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:не з`явився
від відповідача:Бессараб Р.В.
від третьої особи 1:не з`явився
від третьої особи 2:не з`явився
від третьої особи 3:не з`явився
від третьої особи 4:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика» (надалі - ТОВ «Компанія з управління активами «Практика») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг» (надалі - ТОВ «Богдан-Лізинг») про стягнення 1 672 150,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору відступлення права вимоги від 02.07.2015 позивачем набуто право вимоги до відповідача сплати заборгованості за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №406 від 15.06.2007 та договором надання кредиту №12 від 07.02.2008, укладеними між ПАТ «Український професійний банк» та ТОВ «Богдан-Лізинг», яке останнім належним чином виконано не було.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 порушено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У відзиві від 27.09.2016 на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з огляду на нікчемність договору відступлення права вимоги до ТОВ «Богдан-Лізинг» сплати заборгованості за кредитними договорами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 зупинено провадження у справі у справі №910/16086/16 до набрання законної сили рішенням у справі Господарського суду міста Києва №910/17756/16 за позовом ПАТ «Український професійний банк» до ТОВ «ФК Аурум Фінанс» та ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» про застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2018 поновлено провадження у справі №910/16086/16, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2018 зупинено провадження у даній справі до набрання рішенням у справі Господарського суду міста Києва №910/12028/18 законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2019 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2019.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №822.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Представники третіх осіб, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням викладеного, неявка представників позивача та третіх осіб, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні 23.12.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Український професійний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (Банк) та ТОВ «Богдан-Лізинг» (позичальник), було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії №406 (надалі - «Договір №406»), згідно п. 1.1 якого Банк зобов`язується відкрити позичальнику відкличну кредитну лінію в межах суми 2 000 000,00 дол. США терміном до 14.12.2011 на придбання нових автобусів «Богдан А-092» з метою подальшої їх передачі в фінансовий лізинг.

Згідно п. 1.2 Договору №406 зобов`язання Банку щодо надання кредитів та зобов`язання позичальника щодо повернення кредитів та сплати процентів, а також інші права та зобов`язання сторін, передбачені цим договором, виникають з дати укладання сторонами додаткових договорів про надання кредитів, які є невід`ємними частинами цього договору, в сумах, зазначених в таких додаткових договорах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої п. 1.1 цього Договору, визначається Додатковими угодами, але не може перевищувати 48 місяців.

В подальшому сторонами вносились зміни до вказаного Договору шляхом укладення додаткових угод.

Також 07.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Український професійний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (Банк) та ТОВ «Богдан-Лізинг» (позичальник), було укладено договір про надання кредиту №12 (надалі - «Договір №12»), згідно п. 1.1 якого Банк надає позичальнику кредит на суму 4 021 220,00 грн. терміном до 20.12.2012 для купівлі автобусів Богдан А-069.21 в кількості 18 шт., Богдан А-144.5 в кількості 5 шт. на умовах договору поставки автобусів №026/07-КП від 24.12.2007 року, укладеного з ТОВ «Український Автомобільний Холдінг».

В подальшому сторонами вносились зміни до вказаного договору шляхом укладення додаткових угод.

28.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - «Договір від 28.05.2015»), згідно п. 1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг» (боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній в п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за:

- договором про відкриття траншевої кредитної лінії №406 від 15.06.2007 року (кредитний договір 1) з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг»;

- договором застави №406-7 від 25.01.2008 (договір застави 1) з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг»;

- договором про надання кредиту № 12 від 07.02.2008 (кредитний договір 2) з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг»;

- договором застави №12-1 від 07.02.2008 (договір застави 2) з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг».

Згідно п. 2 Договору від 28.05.2015 до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, відповідно п. 3 цього договору, а також всі права заставодержателя за Договором застави 1 та Договором застави 2.

За умовами п. 3 Договору від 28.05.2015, загальна заборгованість за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 станом на 28.05.2015 становить 1 672 150,90 грн.

За відступлення права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 80 000,00 грн., які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х (двох) банківських днів з дня укладення цього договору (п. 5 договору від 28.05.2015).

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п. 6 договору від 28.05.2015).

02.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - «Договір від 02.07.2015»), згідно п. 1.1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор в повному обсязі набуває право вимоги до ТОВ «Богдан-Лізинг» (далі - «Боржник») за договором про відкриття траншевої кредитної лінії №406 від 15.06.2007 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього (далі - «Кредитний договір 1») та Договором про надання кредиту №12 від 07.02.2008 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього (далі - «Кредитний договір 2»), які були укладені між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Лізинг», визначеними в п.1.2 цього договору.

Пунктом 1.6 договору від 02.07.2015 сторони обумовили, що датою переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є дата укладення цього договору.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 672 150,90 грн.

Зокрема, позивач вказує, що внаслідок укладення ним договору про відступлення права вимоги, до нього як нового кредитора перейшло право вимоги від відповідача сплати заборгованості за кредитними договорами, яка станом на 31.03.2015 становить 1 672 150,90 грн., в тому числі 760 365,00 грн. за Кредитним договором 1 та 909 864,00 грн. за кредитним договором 2.

В той же час, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на нікчемність договору відступлення від 02.07.2015, що, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач не набув право вимоги до ТОВ «Богдан-Лізинг».

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк», згідно з яким Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 2 ст. 38 вказаного Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з критеріїв зазначених у даній частині.

За результатами проведеної робочою комісією з перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених в ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», було встановлено, що при укладанні договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015 було допущено ряд порушень законодавства та обмежень, встановлених Національним банком України, що свідчить про його нікчемність відповідно до п. п. 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/17756/16 встановлено, що внаслідок укладення між ПАТ «Український професійний банк» і ТОВ «ФК Аурум Фінанс» договору відступлення права вимоги від 28.05.2015, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), оскільки грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. фактично на рахунок банку не надходили, а відбулось лише коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань.

При цьому, судом у справі № 910/17756/16 також було встановлено, що банк, уклавши договір про відступлення права вимоги здійснив відчуження майнових прав за ціною, що є значено нижчою (оплата на 95,01% відрізняється від балансової вартості майнових прав) від суми майнових вимог до ТОВ «Богдан-Лізинг», що прямо зазначено у пункті 3 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Також у зазначеному рішенні судом встановлено, що внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015 було здійснено перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК Аурум Фінанс» з метою уникнення ризиків незадоволення в подальшому вимог відповідача-1 за договором банківського вкладу, а також надання відповідачу переваг (пільг) перед іншими кредиторами позивача.

В зв`язку з чим господарський суд у справі №910/17756/16 дійшов висновку, що уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно в силу приписів пунктів 1 та 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» віднесено спірний договір відступлення до нікчемних правочинів.

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/17756/16 встановлено обставину щодо нікчемності укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 у справі №910/12028/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 та постановою Верховного Суду від 18.09.2019, встановлено, що оригінали документів, отримані Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика» за договором про відступлення прав вимоги від 02.07.2015 та договором відступлення права вимоги за договорам застави, укладені з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Аурум Фінанс» на підставі нікчемного договору, підлягають поверненню на користь Банку.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (стаття 236 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено нікчемність договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015, відтак ТОВ «ФК Аурум Фінанс» не набуло право вимоги до ТОВ «Богдан Лізинг» сплати заборгованості за кредитними договорами, а тому не могло відступити таке право на користь позивача у даній справі за договором про відступлення прав вимоги від 02.07.2015.

Відтак, право майнової вимоги до ТОВ «Богдан Лізинг» згідно кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них на момент звернення ТОВ «Компанія з управління активами «Практика» з даним позовом до суду належало Банку, а не позивачу.

Більш того, станом на момент розгляду даної справи по суті таке права вимоги до відповідача сплати заборгованості за кредитними договорами передано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аверс Капітал», що підтверджується укладеним між Банком та вказаним товариством договором №79 від 18.09.2019 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами застави.

Згідно з ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Частиною 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України). Відтак, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.

В той же час, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявності у нього права вимоги до відповідача у заявленому розмірі та на відповідній правовій підставі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Практика» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.12.2019.

Суддя В.П. Босий