ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.2019 Справа № 920/230/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Жерьобкіної Є.А., судді Яковенко В.В., судді Джепи Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Мудрицької С.Ю.,

Розглянувши в порядку загального позовного провадження справу № 920/230/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Мачули Віктора Миколайовича ( АДРЕСА_1 ),

до відповідача Приватного акціонерного товариства "ІСКРА" (вул. Тесленка, буд. 6-А, с. Басівка, Сумський район, Сумська область, 42312),

про стягнення 1 272 932 грн. 81 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кучменко С.В. (договір про надання правової допомоги б/н від 05.02.2019),

від відповідача: Мазнєва С.Г. (ордер серія СМ № 0019.10.06 від 10.06.2019);

УСТАНОВИВ:

ФОП Мачула В.М. звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "ІСКРА" та Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс", в якому просить суд стягнути з першого відповідача як субсидіарного боржника та з другого відповідача як основного боржника 1 272 932 грн. 81 коп. заборгованості відповідно до договору від 15.09.2016, що укладений між позивачем та першим відповідачем, в тому числі 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218 105 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 57 486 грн. 64 коп. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 11.03.2019 відкрито провадження по справі № 920/230/19 та призначено підготовче засідання.

19.04.2019 позивач подав додаткові пояснення по справі в обґрунтування позовних вимог (вх. № 3105 від 19.04.2019).

27.04.2019 ПрАТ "Іскра Плюс" подало відзив на позовну заяву (вх. № 3137 від 27.04.2019), в якому зазначає, що позивачем вже заявлялись такі самі вимоги з тих самих підстав у справі № 920/409/17, яка вирішена не на корись позивача до субсидіарного боржника ПрАТ "Іскра". Позивач звертаючись з позовом у даній справі фактично намагається повторно переглянути вже існуюче рішення не на його користь.

02.05.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 3335 від 02.05.2019), в якій зазначає, що у справі № 920/230/19 позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості до першого відповідача, як субсидіарного боржника, та другого відповідача - як основного боржника. Наведені обставини не були підставою позову у справі № 920/409/17.

06.06.2019 позивач подав заяву (вх. № 1706к від 06.06.2019), в якій просить суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218 105 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 57 486 грн. 64 коп. 3% річних. Позивач підтримує позовні вимоги в частині стягнення з першого відповідача як субсидіарного боржника 1 272 932 грн. 81 коп. заборгованості відповідно до договору від 15.09.2016, що укладений між позивачем та першим відповідачем, в тому числі 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218 105 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 57 486 грн. 64 коп. 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.08.2019, справу призначено до розгляду колегії суддів у складі головуючого судді Жерьобкіної Є.А., судді Джепи Ю.А., судді Яковенко В.В.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.09.2019 призначене підготовче засідання на 17.09.2019, 12:30.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.09.2019 відкладене підготовче засідання на 21.10.2019, 12:00.

21.10.2019 позивач подав додаткове письмове обґрунтування позиції по справі (вх. № 8529 від 21.10.2019).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.10.2019 залишено позов без розгляду в частині позовних вимог Фізичної особи-підприємця Мачули Віктора Миколайовича ( АДРЕСА_1 ), до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" (вул. Бориспільська, 9, м. Кив, 02099), про стягнення 1 272 932 грн. 81 коп. заборгованості відповідно до договору від 15.09.2016, в тому числі 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218 105 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 57 486 грн. 64 коп. 3% річних; закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2019, 12:00.

Таким чином предметом спору у справі є вимоги позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ІСКРА", як субсидіарного боржника, 1 272 932 грн. 81 коп. заборгованості відповідно до договору від 15.09.2016, що укладений між сторонами, в тому числі 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218 105 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 57 486 грн. 64 коп. 3% річних, у зв`язку з несплатою заборгованості ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" як основним боржником, на підставі ст. 619 ЦК України.

08.11.2019 позивач подав додаткове пояснення по справі (вх. № 9135 від 08.11.2019), в якому зазначає, що 06.08.2019 на адресу ПрАТ "Іскра Плюс" позивачем була надіслана вимога про погашення заборгованості, яка була отримана ПрАТ "Іскра Плюс" 15.08.2019, проте ні відповіді на вимогу, ні оплати заборгованості позивач від ПрАТ "Іскра Плюс" не отримав. До пояснення позивачем додано копії вимоги від 06.08.2019, опису вкладення та поштової накладної від 06.08.2019, інформації з сайту "Укрпошта", а також докази направлення пояснень на електронну адресу представника ПрАТ "Іскра" та ПрАТ "Іскра Плюс".

Ухвалою господарського суду Сумської області від 20.11.2019 відкладений розгляд справи по суті на 16.12.2019, 12:00.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №14/04-2016 від 14.04.2016, №14/06-2016 від 14.06.2016, б/н від 15.09.2016.

За умовами зазначених договорів, позивач зобов`язався передати відповідачу у строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми (техніка) разом із обслуговуючим персоналом (екіпажем), а відповідач зобов`язався прийняти техніку позивача та сплачувати йому орендну плату за її використання.

Передача техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки), про що сторони домовились у пункті 3.2 договорів.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.2. договору від 15.09.2016, техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі. Строк оренди - до жовтня 2016 року.

Орендна плата за користування технікою та порядок розрахунків сторони узгодили у розділах 5 укладених договорів.

Відповідно до п. 5.2 договорів, орендна плата визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом п`яти робочих днів після кожного місяця оренди техніки.

Згідно з п. 5.3 договору від 15.09.2016, виплата орендної плати проводиться після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг не пізніше 20 листопада 2016 року.

Згідно з актом приймання-передачі техніки від 14.04.2016 на виконання умов договору № 14/04-2016 від 14.04.2016 відповідачу в оренду було передано трактор; згідно з актом приймання-передачі техніки від 07.07.2016 на виконання умов договору № 14/06-2016 від 14.06.2016 відповідачу в оренду було передано преспідбирач; згідно з актами приймання-передачі техніки від 15.09.2016 та від 30.11.2016 на виконання умов договору б/н від 15.09.2016 відповідачу в оренду було передано комбайни та автомобіль.

Згідно з підписаними сторонами актами приймання-передачі за договорами №14/04-2016 від 14.04.2016, №14/06-2016 від 14.06.2016, договір б/н від 15.09.2016 позивачем відповідачу були надані послуги загальною вартістю 2 038 941 грн., в тому числі за договором №14/04-2016 від 14.04.2016 на суму 527200 грн., за договором №14/06-2016 від 14.06.2016 на суму 77 520 грн, за договором б/н від 15.09.2016 на суму 1434221 грн. 00 коп.

Відповідно до змісту зазначених актів приймання-передачі наданих послуг сторони не мають претензій одна до одної.

Надані послуги за договором №14/04-2016 від 14.04.2016 на суму 527200 грн., за договором №14/06-2016 від 14.06.2016 на суму 77 520 грн не є предметом спору у справі, оплачені відповідачем у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про наявність заборгованості за надані послуги за договором б/н від 15.09.2016 в сумі 997 341 грн. 00 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, 01.03.2017 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою оплатити виниклу заборгованість, яка на момент направлення претензії становила 1 176 741 грн. 00 коп.

20.03.2017 відповідач направив позивачу відповідь на претензію №90, у якій повідомив останнього про те, що ПАТ "Іскра" було реорганізовано шляхом виділу ПрАТ "Іскра Плюс", а згідно розподільчого балансу зобов`язання перед позивачем були розподілені між ПАТ "Іскра" у сумі 181 551,00 грн. та ПрАТ "Іскра Плюс" у сумі 1 007 441,00 грн. Позивачу було запропоновано звернутись до ПрАТ "Іскра Плюс" для вирішення питання оплати заборгованості.

Відповідно до ст. 109 Цивільного кодексу України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість ПАТ "ІСКРА" перед позивачем в розмірі 1 007 441,00 грн за розподільчим балансом була передана до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", яке було виділено з ПАТ "ІСКРА" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016) про виділ з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" із передачею йому згідно з розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків ПАТ "ІСКРА", без припинення ПАТ "ІСКРА".

Позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №10/10/2016 від 10.10.2016) прийнято рішення про затвердження розподільчого балансу, у зв`язку з виділенням з ПАТ "ІСКРА" акціонерного товариства ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС".

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

Матеріалами справи, а саме витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується державна реєстрація ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", яке є правонаступником ПАТ "ІСКРА" (дані про правонаступництво відображені в реєстрі), отже, виділ вважається завершеним. Державна реєстрація ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" (код 41049854) проведена 26.12.2016, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 001276.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Публічного акціонерного товариства "Іскра" та Приватного акціонерного товариства "Іскра Плюс" з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 1 232 224,94 грн. за неналежне виконання договорів оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем №14/04-2016 від 14.04.2016, №14/06-2016 від 14.06.2016 та № б/н від 15.09.2016, укладених між позивачем та першим відповідачем.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.08.2017 позов було задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Іскра" на користь ФОП Мачули В.М. 1 176 741,00 грн. основного боргу, 3% річних у сумі 11 966,71 грн., 43 368,43 грн. інфляційних збитків, 18 481,52 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 рішення господарського суду Сумської області від 08.08.2017 у справі №920/409/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено; стягнуто з першого відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 181 551 грн.; у решті позовних вимог позивача до першого відповідача відмовлено; стягнуто з другого відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 1 007 441грн., 3% річних у сумі 11 966,71 грн., 43 368,43 грн. "інфляційних збитків"; 18481,52 грн. витрат по сплаті судового збору. Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що на момент звернення позивача з позовом до першого відповідача заборгованість останнього перед позивачем у сумі 1 176 741 грн. була частково передана другому відповідачу за розподільчим (передавальним) балансом та передавальним актом.

08.11.2017 позивач направив ПрАТ «Іскра Плюс» вимогу б/н, про оплату заборгованості у розмірі 1 007 441 грн 00 коп., а також сплату 3% річних та інфляційних втрат.

01.12.2017 позивач звернувся до ПАТ «Іскра» з вимогою про оплату заборгованості у розмірі 1 007 441 грн 00 коп.,а також сплату 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на приписи ст. 619 ЦК України, як до субсидіарного боржника.

Постановою Верховного Суду від 08.05.2018 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 у справі № 920/409/17 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

11.06.2018 позивач повторно звернувся до ПрАТ «Іскра Плюс» з вимогою б/н, про оплату заборгованості у розмірі 1 007 441 грн 00 коп., а також сплату 3% річних та інфляційних втрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 у справі № 920/409/17 рішення господарського суду Сумської області від 08.08.2017 скасоване та постановлене нове рішення, яким у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Мачули Віктора Миколайовича до публічного акціонерного товариства "ІСКРА" відмовлено. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" є правонаступником ПАТ "ІСКРА". Внаслідок проведеної реорганізації зобов`язаною особою (боржником) стало ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", а перший відповідач став носієм субсидіарної відповідальності у зобов`язанні. У справі № 920/409/17 відповідачем виступає ПрАТ "ІСКРА", позивачем не було пред`явлено вимоги щодо сплати заборгованості до будь-якого іншого суб`єкта. В ході вирішення спору, до участі у справі в якості другого відповідача було залучене ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС". Разом з цим, дійшовши до висновку, що на час вирішення спору боржником є ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", а ПАТ "ІСКРА" несе тільки субсидіарну відповідальність, колегія суддів вимушена констатувати очевидну процесуальну колізію, а саме: скасування рішення місцевого господарського суду і відмова у задоволенні позову, з огляду на суб`єктний склад спору, може означати, що позовна вимога вирішена судом і щодо другого відповідача (ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС") також. Однак позивач вимог до другого відповідача не заявляв. Дана обставина, з огляду на диспозитивність приватно-правових спорів, унеможливлює задоволення судом позову щодо другого відповідача. Залучення судом другого відповідача не може розглядатися колегією суддів як звернення матеріально-правової вимоги до другого відповідача, ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС".

15.01.2019 позивач повторно звернувся до ПАТ «Іскра» з вимогою про оплату заборгованості у розмірі 1 007 441 грн 00 коп., а також сплату 3% річних та інфляційних втрат, з посиланням на приписи ст. 619 ЦК України, як до субсидіарного боржника.

Судом встановлено, що у справі № 920/409/17 позивачем були заявлені позовні вимоги до ПАТ «ІСКРА» як до основного боржника. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що основним боржником є ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", а ПАТ "ІСКРА" несе тільки субсидіарну відповідальність.

Відповідно до приписів частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі № 920/230/19 ФОП Мачула В.М. звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства "ІСКРА", як до субсидіарного боржника, у зв`язку з несплатою заборгованості ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" як основним боржником, на підставі ст. 619 ЦК України.

Таким чином, позов у справі № 920/230/19 поданий з інших підстав, ніж у справі № 920/409/17; підстави для закриття провадження у справі № 920/230/19 відповідно до ст. 231 ГПК України відсутні.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 109 Цивільного кодексу України, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу.

Аналогічні положення закріплені у ст. 86 Закону України «Про акціонерні товариства», згідно з ч. 5 якої, акціонерне товариство, з якого здійснюється виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які перейшли до товариства, що виділилося, згідно з розподільним балансом. Товариство, що виділилося, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які виникли у товариства, з якого здійснюється виділ, перед виділом, але не перейшли до товариства, що виділилося.

Виходячи з приписів статті 619 ЦК України, для пред`явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред`явити вимогу спочатку до основного боржника. І тільки у разі, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу, кредитор може пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Отже, відповідальність субсидіарного боржника є додатковою та наступає виключно у разі незадоволення вимог кредитора основним боржником внаслідок прямої відмови останнього або неотримання кредитором у розумний строк відповіді на вимогу до основного боржника про виконання зобов`язання.

Тобто, пред`явлення кредитором вимоги до додаткового (субсидіарного) боржника можливе в двох випадках:

1) якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора, незалежно з якої причини він надав таку відмову;

2) якщо кредитор не одержав від основного боржника в розумний строк відповіді на пред`явлену вимогу. Розумність строку для надання відповіді на пред`явлену вимогу залежить від ситуації, в якій така вимога пред`являється, та має бути оцінена в кожному окремому випадку.

Судом встановлено, що надання позивачем відповідачу послуг за договором б/н від 15.09.2016 на суму 1434221 грн. 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема актами приймання-передачі наданих послуг. Відповідач не оплатив повністю вартість наданих послуг, заборгованість перед позивачем в розмірі 1 007 441,00 грн за розподільчим балансом передав до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС", яке було виділено з ПАТ "ІСКРА" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "ІСКРА" (протокол №28/07/2016 33А від 28.07.2016).

За результатами виділу ПАТ "Іскра Плюс" за спірним зобов`язанням, в силу вимог частини 3 статті 109 ЦК України, є основним боржником, ПАТ "Іскра", як особа, з якої здійснено виділ, є субсидіарним боржником.

На дату звернення позивача з позовом до суду заборгованість ПрАТ "Іскра Плюс", як основного боржника, становить 997 341 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" з вимогами погасити заборгованість, в тому числі сплатити інфляційні втрати та 3% річних (вимога від 08.11.2017, а.с. 39-40, том 1; від 11.06.2018, а.с. 43-44, том 1; вимога від 06.08.2019, а.с. 98-99, том 2), однак відповідей на вимоги позивача ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" надано не було, вимоги основним боржником не задоволені, доказів погашення ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" заборгованості перед позивачем матеріали справи не містять.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані 3 % річних в загальній сумі 57 486 грн. 64 коп., виходячи з суми заборгованості в розмірі 997 341 грн. 00 коп., в тому числі суми заборгованості по актах приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2016 та від 31.10.2016 в розмірі 729300 грн. 00 коп. за період з 22.11.2016 по 08.02.2019, суми заборгованості по актах приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 в розмірі 268041 грн. 00 коп. за період з 12.12.2017 (після направлення вимоги від 08.11.2017) по 08.02.2019; інфляційні втрати в сумі 218105 грн. 17 коп., виходячи з суми заборгованості в розмірі 997 341 грн. 00 коп., в тому числі суми заборгованості по актах приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2016 та від 31.10.2016 в розмірі 729300 грн. 00 коп. за період з грудня 2016 року по грудень 2018 року, суми заборгованості по актах приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 в розмірі 268041 грн. 00 коп. за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року.

Судом встановлено, що ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" жодним чином не відреагувало на надіслані позивачем на його адресу вимоги щодо сплати заборгованості.

Неотримання ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" за місцезнаходженням кореспонденції, про що свідчить повернення на адресу позивача надісланих ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" вимог від 08.11.2017, від 11.06.2018, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання»; ненадання будь-якої відповіді на вимоги позивача, про які ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" достеменно відомо, оскільки останній був учасником судового процесу як у справі № 920/409/17, так і у справі № 920/230/19; ненадання будь-якої відповіді на вимогу від 06.08.2019, яка отримана ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" 15.08.2019, в тому числі, про виконання зобов`язання, свідчить про фактичну відмову основного боржника від виконання своїх зобов`язань та надає позивачу право пред`явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність - ПрАТ "ІСКРА".

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з невиконанням ПрАТ "ІСКРА ПЛЮС" вимог позивача, останній неодноразово звертався до відповідача, як до субсидіарного боржника з вимогами від 01.12.2017 (а.с.41, том 1), від 15.01.2019 (а.с. 47, том 1), однак відповіді не отримав. Заборгованість в сумі 997341 грн. 00 коп. не погашена відповідачем, як субсидіарним боржником, чим порушено права та охоронювані законом інтереси позивача.

За приписами ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про визнання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., гарантовано захист права власності. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Європейський суд розширено тлумачить поняття «майна». Так, в постанові по справі Бейелер проти Італії (5 січня 2000 р.) зазначено, що «…поняття «майно» в ст. 1 має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в контексті цього положення».

Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад права вимоги особи за зобов`язаннями, за якими вона є кредитором).

З огляду на викладені обставини, суд вбачає порушення відповідачем, як субсидіарним боржником, майнових прав позивача, у зв`язку з незадоволенням вимоги про сплату заборгованості, за відсутності доказів виконання основним боржником зобов`язання зі сплати боргу (протягом двох років), що дає правові підстави позивачу звернутися з позовом до субсидіарного боржника та, за цих обставин, вважає позовні вимоги правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з Приватного акціонерного товариства "ІСКРА" на користь Фізичної особи-підприємця Мачули Віктора Миколайовича 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218037 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 57486 грн. 64 коп. 3% річних.

В іншій частині позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 67 грн. 35 коп. інфляційних втрат, суд відмовляє, у зв`язку з необґрунтованістю розрахунку інфляційних втрат в цій частині (за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року, виходячи з суми заборгованості по актах приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2016 в розмірі 268041 грн. 00 коп. інфляційне збільшення суми боргу становить 29 149 грн. 12 коп.). Розрахунки перевірені судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА", ТОВ "ЛІГА: ЗАКОН", 2019; результати долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІСКРА" (вул. Тесленка, буд. 6-А, с. Басівка, Сумський район, Сумська область, 42312, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мачули Віктора Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 997 341 грн. 00 коп. боргу за надані послуги, 218037 грн. 82 коп. інфляційних втрат, 57486 грн. 64 коп. 3% річних, 19092 грн. 98 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення суду складено 20.12.2019.

Головуючий суддя Є.А. Жерьобкіна

Суддя Ю.А. Джепа

Суддя В.В. Яковенко