ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3542/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; ідент. код 20782312)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-ові", (61099, м. Харків, пр. Московський, буд. 248-Г, кв. 42; ідент. код 33204786)

про стягнення 5254,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 01.11.2019 р. звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-ові" про стягнення в порядку регресу шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5254,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що здійснивши виплату страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК 6225882, позивач на підставі положень ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" набув право регресної вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-ові" як страхувальника за вказаним договором, у зв`язку з невиконанням останнім обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.11.2019 позовну заяву ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3542/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.11.2019 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження сторін, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: позивачу за адресою - 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; відповідачу - АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 .

Вказані поштові відправлення були отримані повноважними представниками сторін 11.11.2019 та 18.11.2019 р. відповідно, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень, повернутих на адресу суду.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відтак суд, керуючись приписами п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, визнає, що сторони були належним чином повідомлені про факт відкриття провадження у даній справі, проте не скористались своїми процесуальними правами щодо подання до суду заяв з процесуальних питань та/або заяв по суті спору.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.04.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Ові" (відповідач) було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 6225882, яким було забезпечено автобус «Рута 20», державний реєстраційний номерний знак АХ НОМЕР_1 (далі Договір від 07.04.2017).

За цим Договором (поліс ЦВ) ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

27.09.2017 року у м. Харкові по просп. Тракторобудівників, 2/4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Skoda Octavia", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (потерпілий) та забезпеченого автобуса "Рута 20", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Авто-Ові" (відповідач), під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 р. у справі № 645/4433/17, яка набрала законної сили 13.02.2018 р., ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу /а.с. 67-68/.

Водій транспортного засобу "Skoda Octavia", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , подано до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" Заяву про настання страхового випадку від 28.09.2017 /а.с. 59-64/, який є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 № 1961-IV, передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 5254,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12895 від 02.03.2018 р. /а.с. 80-82/.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування" 07.03.1996 № 85/86-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із частиною третьою статті 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною першою статті 528 Цивільного кодексу України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до абз. «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно із підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Неузгодженність нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 № 3045- VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 № 6-1цс14).

Факт неповідомлення страховика по ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у не договірних зобов`язаннях.

Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15 та від 22.03.2017 у справі № 6-2011цс16.

Отже, оскільки судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; зафіксований правоохоронними органами; ОСОБА_2 як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, неповідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для пред`явлення регресного позову до страхувальника.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 208/7291/13-ц.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що не обґрунтовані та не підлягають задоволенню позовні вимоги до відповідача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 5254,24 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись частиною першою статті 528, статтею 993, частиною третьою статті 1166, частиною першою статті 1172, частиною другою статті 1187, пунктом 22.1 статті 22, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 № 1961-IV, статтями 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-ові" про стягнення 5254,24 грн.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн. покласти на позивача у справі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "27" грудня 2019 р.

Суддя М.І. Шатерніков