ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

20.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5876/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Євдокімова Юрія Юрійовича, м. Дніпро

до відповідача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1: Комунальне підприємство "Міськавтопарк" Дніпровської міської радиДніпровської міської ради, м. Дніпро

про скасування рішення та визнання недійсним договору оренди

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Євдокімов Юрій Юрійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1., по фактичному розташуванню будівельних споруд";

- визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 08.11.2019, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером №1514, укладену між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1, на підставі рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 - недійсною.

В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1., по фактичному розташуванню будівельних споруд" постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, призводить до порушення прав позивача та підлягає скасуванню, відповідно Додаткова угода до договору оренди землі від 08.11.2019 є недійсною.

Так, 30.11.2016 Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №587 "Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі". У зазначений Перелік було внесено зміни на підставі рішення Дніпровської міської ради №175 від 20.02.2018 "Про внесення змін до Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі", Перелік було доповнено та додано нові майданчики, які розташовані не у центральній частині міста, одним з яких був майданчик, розташований по вулиці Енергетичній, в районі буд.1Б.

04.04.2018 між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та позивачем укладено договір №456 ОП "Про організації та експлуатацію майданчика для паркування" за адресою: вул. Енергетична, в районі буд. 1Б.

Всупереч положенням рішення Дніпровської міської ради №38/17 від 21.12.2016 "Про затвердження Правил паркування транспортних засобів" та №587 від 30.11.2016, положенням укладеного договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 04.04.2018, Дніпровська міська рада, поновила договір оренди землі від 30.08.2011 (орендар ОСОБА_1 ) шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019.

При поновленні договору оренди землі із гр. ОСОБА_1 від 30.08.2011 відповідачем-1 не враховано, що:

договір оренди від 30.08.2011 припинив свою дію; балансоутримувачем є КП "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради з моменту такої передачі; те, що земельна ділянка використовується фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. на підставі договору №456 ОП від 04.04.2018.

Додаткова угода до договору оренди землі від 08.11.2019 укладена з порушенням ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Позивач зазначає, що згідно Акту обстеження стану майданчика для паркування від 07.10.2019 здійснено ремонт дорожнього покриття, проведено відновлення та ремонт паркану, встановлено та облаштовано приміщення для охорони, електричне обладнання, проведені лінії електромереж та укладено договір на технічне забезпечення електропостачання.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2019 на виконання вимог ч.6 ст. 176 ГПК України витребувано у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (відома суду адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний податковий номер платника податків НОМЕР_1 ).

18 грудня 2019 року до господарського суду надійшла заява фізичної особи-підприємця Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1 , по фактичному розташуванню будівель і споруд";

- заборони ОСОБА_1 . будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором №456 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради.

Заява про забезпечення позову обгрунтована тим, що з моменту постановлення оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради та укладення оскаржуваного договору оренди, відповідач-2 набуває статусу орендаря на земельну ділянку (майданчик для паркування), передану в користування позивача на підставі дійсного договору. Тож, подальше проведення дій на виконання рішення міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1., по фактичному розташуванню будівель і споруд" може призвести до того, що до вирішення спору по суті позивача буде позбавлено права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування) та демонтовано усе обладнання та покращення, здійснені ним під час дії цього договору. Наведене, в свою чергу, призведе позивача до додаткових витрат для відновлення порушеного права, зокрема шляхом ініціювання інших судових проваджень, до неможливості виконання своїх зобов`язань за договором №456 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради.

Розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення міської ради та заборони ОСОБА_1. будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором №456 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 04.04.2018, господарський суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на таке.

Приписами частин першої, другої ст. 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями частини першої ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

За своєю правовою природою забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та законних інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя.

Отже, питання задоволення заяви про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

З урахуванням загальних вимог, передбачених ст.73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними і адекватними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, а також можливість реального і ефективного виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Оскільки доводи наведені у заяві, не свідчать про явну протиправність дій при прийнятті вказаного рішення, а відтак така протиправність повинна бути встановлена в ході розгляду даної справи з наданням оцінки фактам та обставинам, які будуть встановлені судом в процесі розгляду справи, суд не вбачає підстав задовольнити вимогу позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1., по фактичному розташуванню будівельних споруд".

За змістом цього рішення міська рада вирішила:

- зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку, площею 0,3245га (кадастровий номер 00405), по вул. Енергетичній, 1Б за територіальною громадою м. Дніпра, в особі Дніпровської міської ради (п.1);

- поновити договір оренди землі від 30.08.2001 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 30.08.2011 за реєстровим номером 3016 на п`ятнадцять років, починаючи з 21.02.2017 (п.2);

- зобов`язано гр. ОСОБА_1 : у тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою додаткову угоду до договору оренди землі; здійснити нотаріальне посвідчення додаткової угоди до договору оренди землі та провести державну реєстрацію прав за цією додатковою угодою відповідно до вимог чинного законодавства; не чинити перешкод при проведенні до суміжних земельних ділянок необхідних комунікацій (п.3.).

З поданих до позовної заяви документів вбачається, що спірне рішення виконано в частині: поновлення договору оренди землі від 30.08.2001 та укладання додаткової угоди до договору оренди землі від 08.11.2019, здійснено нотаріальне посвідчення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Літаш І.П. 08.11.2019 за реєстровим номером №1514.

Щодо п.1. рішення міської ради про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3245га по вул. Енергетичній,1Б за територіальною громадою м. Дніпра, то виконання рішення в цій частині не порушить права та охоронювані законом інтереси, на захист яких він звернувся з позовом до суду.

Тож, вжиття такого заходу до забезпечення позову як зупинення дії рішення міської ради, виконання якого вже відбулося в частині є недоцільним.

Крім того, у разі забезпечення позову на даній стадії у той спосіб, який визначений пунктом першим заяви про забезпечення позову, без дослідження обставин справи та без доказів призведе до фактичного вирішення судом спору по суті, призведе до порушення принципу рівності усіх учасників перед судом та нівелює вимоги статей 13,14 Господарського процесуального кодексу України, яка вказує на змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування судом всіх обставин справи, що суперечить інституту забезпечення позову.

Вимога позивача про заборону ОСОБА_1. будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором №456 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач зазначає, що з моменту укладення оскаржуваного договору оренди ОСОБА_1. набуває статусу орендаря на земельну ділянку (майданчик для паркування), передану в користування позивача на підставі дійсного договору. Не вжиття заходів шляхом заборони вчиняти перешкоди позивачу щодо користування майданчиком може позбавити його права користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування) та призвести до демонтажу усього обладнання та покращень, здійснені позивачем під час дії цього договору.

Як убачається, у цій справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, відтак, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, те, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника), а заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому унеможливить захист його інтересів чи позбавлять його можливості звернутися до суду у випадку наявності реальної загрози порушення його прав, заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 74, 86, 136, 137, 141 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Євдокімова Ю.Ю. про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Дніпровської міської ради №248/49 від 23.10.2019 "Про поновлення договору оренди землі від 30.08.2011 (державна реєстрація від 20.02.2012 №00405) по вул. Енергетичній, 1Б (Чечелівський район) гр. ОСОБА_1., по фактичному розташуванню будівель і споруд";

- заборони ОСОБА_1. будь-яким чином вчиняти перешкоди фізичній особі-підприємцю Євдокімову Ю.Ю. щодо користування земельною ділянкою (майданчиком для паркування), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Енергетична, 1Б, в порядку та умовах, передбачених договором №456 ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 04.04.2018, укладеного між фізичною особою-підприємцем Євдокімовим Ю.Ю. та Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 20.12.2019 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва