ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4603/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро

до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення збитків за пільгові перевезення громадян у розмірі 5 120 815,00 грн.

Представники:

від позивача: Руденко С.О. посв. №1082 від 24.11.2017

від відповідача: Власенко О.В. паспорт АН033917

СУД ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулося до господарського суду з позовом до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради про стягнення 5 120 815,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не компенсацію відповідачем збитків за пільгове перевезення громадян залізничним транспортом за період з 01.04.2018 по 30.06.2018.Позивач посилається на той факт, що Відповідач, в тому числі у відповідності до вимог п.9,10 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затверджених постановою КМУ від 16.12.2009 №1359 зобов`язаний відшкодовувати збитки перевізнику за перевезення пільгових категорій громадян. Також, Позивач вказує, що оскільки у відповідності до п.1.1,1.4,3.1 Положення про департамент транспорту та транспортної інфраструктури ДМР Відповідач виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів у галузі транспорту та транспортної інфраструктури, то, відповідно, і є належним відповідачем у даній справі.

2. Процесуальні питання вирішені судом

Ухвалою суду від 11.10.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 31.10.2019р.

Ухвалою суду від 31.10.2019р. розгляд підготовчого засідання відкладено до 26.11.2019р.

Ухвалою суду від 26.11.2019р продовжено строк підготовчого провадження у справі № 904/4603/19 на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 18.12.2019р.

Ухвалою суду від 26.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 904/4603/19 до судового розгляду по суті на 26.12.2019.

В порядку статті 240 ГПК України, у судовому засіданні 26.12.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Позиції інших учасників справи

05.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він проти позову заперечує, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ні він, ні Дніпровська міська рада (виконавчим органом якої являється Відповідач) не приймав жодного рішення щодо введення відповідних пільг зазначеним категоріям громадян, перелік яких містять Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, а тому збитки Позивача за пільгові перевезення громадян не можуть бути відшкодовані за рахунок місцевого бюджету, шляхом стягнення відповідних коштів з Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради. Крім того, він не є органом виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, ані органом виконавчої влади, який є головним розпорядником виділених місцевим бюджетом.

4. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи

Відповідно до пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Перелік категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті міститься в додатку 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 № 1196 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 №310/13577).

Відповідно до п.6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженим Постановою КМ України від 19.03.1997р. № 252, суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Залізниця безперешкодно надає пільговий проїзд окремій категорії громадян, які мають право на відповідні пільги при користуванні залізничним транспортом. Жодним законодавчим актом не передбачено обмеження у пільговому перевезені осіб, які мають право на пільговий проїзд. Особа, яка має право на пільговий проїзд, може скористатися такою пільгою щодня і без обмежень.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Загальний принцип надання пільг виглядає наступним чином: пасажир пільгової категорії придбаває безкоштовно чи з відповідною знижкою проїзний документ (квиток) для здійснення поїздки; залізницею враховуються недоотримані суми й виставляються рахунки відповідним органам.

Залізниця здійснює перевезення окремих категорій громадян за пільговими тарифами відповідно до чинних законів України, які передбачають такі пільги для конкретних категорій громадян, а не за окремими угодами, а збитки залізничного транспорту від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевого бюджетів.

Листом №Дню-08/727 від 14.12.2017(а.с.26) позивач звернувся до відповідача з пропонуванням укласти договір стосовно компенсації за приміські залізничні перевезення пільгових категорій громадян міста Дніпро на 2018 рік. При цьому надавалися два екземпляра договорів для підписання. У відповідь на лист №Дню-08/727 від 14.12.2017 відповідач у листі №17/17-3 від 28.08.2018 (а.с.27) вказав, що бюджетом м. Дніпра на 2018рік не передбачено фінансування на покриття збитків від перевезення пасажирів пільгової категорії залізничним транспортом. У зв`язку з тим не вбачається можливим укладання відповідної угоди на 2018 рік.

Відповідно до ч. 1, 3 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону та іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги залізничного транспорту пільговим категоріям громадян, а відповідно до ч. 3 ст.11 ЦК України зобов`язання сторін можуть виникати безпосередньо із актів законодавства.

Зазначені законодавчі акти закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та встановлюють безумовний обов`язок підприємств залізничного транспорту надавати пільги визначеним категоріям громадян, у зв`язку чим органи державної влади і місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством, зобов`язані відшкодувати збитки підприємств від застосування пільг незалежно від наявності укладених договорів про відшкодування відповідних витрат.

Відповідна позиція, що чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від волевиявлення сторін, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 927/291/17 та від 17.04.2018 р. у справі № 906/621/17, постановою Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 12.03.2018р. у справі №904/4671/17.

У п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України встановлено, що до видатків, що здійснюються з бюджету Автономної Республіки Крим і обласних бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.4, 3.1 Положення про департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24.10.2018 № 48/36, департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради. Департамент є юридичною особою. Департамент відповідно до покладених на нього завдань здійснює, зокрема, такі повноваження: виконання функцій головного розпорядника бюджетних коштів у галузі транспорту та транспортної інфраструктури.

Відповідно до п. 2.2.2, 2.2.4 зазначеного Положення департамент транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради впроваджує заходи для реалізації державної політики на міському рівні, здійснює заходи щодо реалізації єдиної державної, територіальної, соціальної політики у сфері транспорту.

Відтак, до компетенції відповідача належить забезпечення реалізації на території міста Дніпро державної соціальної політики у сфері транспорту, і саме відповідач як головний розпорядник коштів на фінансування компенсаційних виплат за пільговий проїзд, зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги перевезення особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Пунктом 3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 5 цього Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного або місцевого бюджетів, визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009р. № 1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян».

Згідно п.3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1359, облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформленні та видачі пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Відповідно до п.4 цього Порядку сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Пунктом 5 Порядку визначено, що інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності.

Відповідно до п.7 Порядку сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Згідно п.9 Порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевого бюджетів.

Виходячи з положення п.10 Порядку сума, яка підлягає компенсації, формується на підставі місячної звітності та відшкодовується згідно рахунку та облікових форм.

Таким чином, виходячи з положень пунктів 3-5, 7, 9, 10 Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 1359, облік пільгових категорій на залізничному транспорті здійснюється за виданими безкоштовними (пільговими) проїзними документами, які оформляються на підставі відповідного посвідчення за кожною категорією. Видача проїзних документів здійснюється через рахунку систему керування пасажирськими перевезеннями (АСК ПП УЗ) та реєстратори розрахункових операцій «Спекка-00».

Сума недоотриманих доходних надходжень розраховується автоматизовано за кожним пільговим (безкоштовним) квитком у залежності від маршруту прямування згідно з діючими тарифами та формується в місячну звітність.

На підставі звітності залізниці формують облікові форми, відповідно до яких головним розпорядникам коштів виставляються рахунки.

В облікових формах зазначено фактичну кількість оформлених пільгових проїзних квитків та відповідну недоотриману суму коштів за перевезення фактичної кількості пільговиків.

Відповідно до облікових форм (а.с14-18) сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період 01.04.2018-30.06.2018 склала 5 120815,00 грн., а саме:

облікова форма (учасники бойових дій 5 кат.): 3538 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму: 94069 грн. 90 коп.

облікова форма (пенсіонери 1 кат.): 216144 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 4519704 грн. 04 коп.

облікова форма (інваліди 2 кат.): 15848 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 393610 грн. 97 коп.

облікова форма (діти з багатодітних сімей 3 кат.): 3001 оформлених пільгових документів на загальну суму 88075 грн. 14 коп.

облікова форма (чорнобильці 1,2 категорії): 1282 оформлених пільгових документів на загальну суму 25354 грн. 95 коп.

Отже, сума збитків складає 5 120815,00 грн.

Додані до позовної заяви облікові форми відповідають нормам чинного законодавства, а саме затвердженій Постановою КМУ № 1359 типовій формі (додаток до Порядку). Аналогічну правову позицію містить постанова ВСУ у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2018р. по справі № 904/9488/17.

В обліковій формі зазначається період (місяць, рік) надання послуг, кількість оформлених пільгових проїзних документів (квитків) та сума недоотриманих коштів.

При цьому, категорії пільговиків, зазначені в облікових формах, відповідають Переліку категорій громадян, які користуються пільгами на залізничному транспорті, який є Додатком 2 до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 №1196.

Вищезазначені нормативні акти покладають на відповідача обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти позивачем за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі. При цьому, подання облікових форм за квітень 2018 року відповідає п. 10 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, а тому такі облікові форми повинні бути прийняті відповідачем та оплачені.

Аналогічну правову позицію містить постанова Вищого господарського суду України від 31.10.2017р. по справі № 904/12309/16.

Також, суд приймає до уваги докази, приєднані до матеріалів справи, зокрема контрольні стрічки, які мають відомості про станцію продажу квитка пасажиру Дніпропетровськ, РПЧ-1 Дніпропетровськ, Горяїнова, Сухачівка, Дніпропетровськ Південний, Зустрічна, Нижньодніпровськ, НД Вузол, які перебувають у безпосередній територіальній компетенції по відшкодуванню збитків за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом Відповідача у даній справі. Крім того, Позивачем подано до суду зведений звіт по типам пільг, сформовані у автоматизованому порядку, який ведеться залізницею у відповідності із вимогами Порядку №1359, у якому відображено суму, заявлену до відшкодування в облікових формах (Т-1, а.с.94-95).

Таким чином, посилання Відповідача на недоведеність суми коштів, яка підлягає до стягнення є безпідставним.

5. Норма права та мотиви, з яких виходить господарський суд

Згідно ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України. Тарифи на перевезення пасажирів і багажу у приміському сполученні встановлюються відповідними залізницями за погодженням з місцевими органами виконавчої влади. При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки залізниць компенсуються із місцевих бюджетів. Розрахунки за роботи і послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить законодавству про захист економічної конкуренції. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з положень п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов`язання, встановлених договором або законом, є відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно підпункту «ґ» пункту 3 частини першої ст.91 Бюджетного кодексу України до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Частиною другою ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Аналогічну думку дійшов Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.06.2018р. по справі № 804/8040/15, від 27.03.2018 р. у справах № 925/246/17.

Нормами діючого законодавства не передбачено залежність відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Закон України «Про залізничний транспорт» та Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 27.12.2006 № 1196, не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Конституційний Суд України висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з`ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

6. Висновки суду за результатами вирішення спору.

Враховуючи той факт, що Відповідач, який є головним розпорядником бюджетних коштів у галузі транспорту та транспортній інфраструктурі, відмовив в укладенні договору щодо компенсації пільгового проїзду на 2018 рік та не провів розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, Порядку, затвердженого Постановою КМ України № 1359, Порядку, затвердженого постановою кабінету міністрів України № 256 від 04.03.02р., тому позовні вимоги є обгрунтованні та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 75, ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» ( 03680, м. Київ, вул.Тверська,5, ) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» ( 49602, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,108, ЄДРПОУ 40081,00 грн. збитків за пільгове перевезення пасажирів за період з 01.04.2018 по 30.06.2018 року. та судовий збір у розмірі 76812,23 грн.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.12.2019

Суддя С.П.Панна