ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/2046/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Кушнір І. В., Міщенко І. С.,

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Каракоця О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутар Трейд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 (суддя Привалов А. І.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 (головуючий суддя Чорногуз М. Г., судді Агрикова О. В., Хрипун О. О.)

у справі № 910/2046/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутар Трейд»

до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання договору фінансового лізингу недійсним,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бутар Трейд» (далі - позивач, ТОВ «Бутар Трейд») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк») про визнання договору фінансового лізингу від 01.07.2016 № 4Б16053ЛИ недійсним.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення приписів статті 793 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, що є підставою для його визнання недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019, у задоволені позову відмовлено.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані відсутністю передбачених законом підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. ТОВ «Бутар Трейд», не погоджуючись з ухваленими рішеннями, звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

6. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що відносини фінансового лізингу нерухомого майна є подібними до відносин оренди будівлі або іншої капітальної споруди, тому такі відносини мають регулюватися нормами ЦК України про оренду будівлі або іншої капітальної споруди, у зв`язку з чим до спірного договору підлягають застосуванню положення статті 793 ЦК України.

7. Оскільки строк дії договору фінансового лізингу від 01.07.2016 № 4Б16053ЛИ складає більше 3 років, в такому разі договір мав бути укладений у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, однак, всупереч вимог частини другої статті 806 ЦК України та частини другої статті 793 ЦК України сторонами не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення вказаного правочину, що свідчить про його нікчемність.

8. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій помилково застосовано до спірних правовідносин лише норми параграфа 1 глави 58 ЦК України та не застосовано інші параграфи цієї глави (положення параграфа 4 глави 58 ЦК України, яка регулює особливості найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди); помилково застосовано норми Закону України «Про фінансовий лізинг».

Доводи інших учасників справи

9. АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ТОВ «Бутар Трейд» залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

10. На думку АТ КБ «Приватбанк» скаржник не довів наявності підстав для визнання спірного договору фінансового лізингу недійсним, а тому рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підлягають залишенню без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. 01.07.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк» (банк) та ТОВ «Бутар Трейд» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 4Б16053ЛИ (далі - договір), за умовами якого банк, який є власником нерухомого майна, що зазначено у додатку № 1 до договору, передає лізингоодержувачу майно, а останній його приймає від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів - у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (пункт 1.1. договору).

12. Відповідно до додатку № 1 банк є власником нерухомого майна (предмет фінансового лізингу), яке знаходиться за адресою: - Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова, 40-а, загальною площею 228,5 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 03, вартість майна - 375 205 771,00 грн; - Одеська область , Фрунзівський район, смт. Затишшя, вул. Зелена, 5, загальною площею 939,8 кв м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 52, вартість майна - 163 359 661,00 грн.

13. Відповідно до пункту 1.2. договору на дату укладання цього договору вартість майна становить 538 565 432,00 грн.

14. Строк дії договору з дати підписання цього договору по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язання лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору (пункт 9.1. договору).

15. Додатковою угодою до договору фінансового лізингу від 01.07.2016 № 4Б16053ЛИ (підписана електронним цифровим підписом 04.08.2016) сторонами внесені зміни у пункт 9.1. договору та у додаток № 2 до договору. Сторонами визначено, що строк дії цього договору з дати підписання цього договору по 25.06.2026.

16. У відповідності до пункту 9.2. договору останній набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань по ньому.

17. На виконання умов договору банк (як власник нерухомого майна) передав товариству відповідно до акта приймання-передачі майна від 01.07.2016 № 1 нерухоме майно (додаток № 3 до договору).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

18. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. За приписами частини четвертої статті 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

20. Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

21. Приписами статті 215 ЦК України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

22. У відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

23. Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

24. Касаційний господарський суд звертається до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 зі справи № 905/1227/17, відповідно до якої, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

25. Таким чином, Касаційний господарський суд відзначає, що вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, має бути встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних правових наслідків.

26. У відповідності до статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

27. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга статті 180 ГК України).

28. Частиною першою статті 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

29. Відповідно до положень частини другої статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», які кореспондуються з положеннями частини першої статті 806 ЦК України, частини першої статті 292 ГК України, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом, та загальні положення про купівлю-продаж і договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

30. Суди попередніх інстанцій вірно встановили, що вимоги до форми та змісту договору фінансового лізингу, закріплені у статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачають, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

31. За приписами статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

32. Частиною першою статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

33. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний договір фінансового лізингу від 01.07.2016 № 4Б16053ЛИ укладений у письмовій формі без його нотаріального посвідчення. Строк дії вказаного договору встановлений з дати його підписання до 25.06.2036 (з урахуванням додаткової угоди від 04.08.2016 до 25.06.2026), а отже, правочин укладено строком більше ніж на три роки.

34. Відповідно до частини першої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

35. Тобто, за загальним правилом нотаріальне посвідчення укладеного сторонами договору не вимагається. Нотаріальне посвідчення договору є необхідним лише у випадках прямо передбачених законом та за домовленістю сторін.

36. Водночас, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що ні Цивільним кодексом України, ні Законом України «Про фінансовий лізинг» не передбачено обов`язку нотаріально посвідчувати договір фінансового лізингу. При цьому, у спірному договорі також відсутні положення щодо домовленості сторін нотаріально посвідчити договір фінансового лізингу.

37. Частиною другою статті 806 ЦК визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

38. Отже, системний аналіз зазначеної норми у контексті параграфу 1 глави 58 ЦК України свідчить про те, що у частині другій статті 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 глави 58 ЦК України), тому до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

39. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 915/865/17, від 06.03.2019 у справі № 910/22473/17, від 08.10.2019 у справі № 910/2153/19, від 31.10.2019 у справі № 910/2219/19, від 21.11.2019 у справі № 910/2233/19.

40. Відтак, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що приписи статті 793 ЦК України, яка міститься у параграфі 4 глави 58 ЦК України, у даному випадку не застосовуються.

41. У відповідності до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

42. Тобто, в силу приписів зазначеної статті, правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

43. За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що договір, укладений між позивачем та відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому оскаржувані судові рішення зміні чи скасуванню не підлягають, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

44. Звертаючись з касаційною скаргою, ТОВ «Бутар Трейд» не спростувало наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довело неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих зі справи судових рішень.

45. У касаційній скарзі відсутні аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвели до ухвалення незаконних рішень, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

46. За таких обставин, касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ «Бутар Трейд» залишити без задоволення, а оскаржувані рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Розподіл судових витрат

47. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бутар Трейд» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2019 у справі № 910/2046/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді І. В. Кушнір

І. С. Міщенко