РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.12.2019Справа № 910/12818/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий Стандарт»

про стягнення 25 555,55 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення 25 555,55 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну страхувальника позивача завдано матеріальної шкоди, яка відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 09.10.2017 АМ № 121425, у зв`язку чим на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини якого трапилось дорожньо-транспортна пригода, була застрахована відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт», позивач просить стягнути з останнього в порядку суброгації страхове відшкодування в розмірі 25 555,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12818/19 та приймаючи до уваги малозначність справи у розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/12818/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Окрім того, вказаною ухвалою суду також витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (02002, м. Київ-2, а/с 272) інформацію щодо Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 0229479.

Так, 09.10.2019 через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшов супровідний лист без номеру та дати разом з випискою з банківської установи на підтвердження часткового здійснення відповідачем страхового відшкодування на суму 90 986,44 грн., які позивач просив суд долучити до матеріалів справи. Супровідний лист разом з додатковими доказами судом долучено до матеріалів справи.

Крім того, 11.10.2019 через відділ діловодства господарського суду відповідачем подано відзив від 07.10.2019 № 414 на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на неврахування позивачем під час визначення розміру позовних вимог зносу пошкодженого транспортного засобу, відповідно і неправильне визначення розміру матеріального збитку. При цьому, відповідач посилається на звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким визначено розмір матеріального збитку (вартість ремонту з урахуванням зносу) в розмірі 90 986,44 грн. Окрім цього, відповідач зазначив про здійснення останнім перерахування на рахунок позивача страхового відшкодування в розмірі 90 986,44 грн., на підтвердження чого представив копію платіжного доручення від 19.09.2019 № 3259 на відповідну суму, у зв`язку з чим просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Відзив разом з доданим до нього доказами долучено до матеріалів справи.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 у справі № 910/12818/19 через відділ діловодства господарського суду 15.10.2019 від Моторного (транспортного) страхового бюро надійшла письмова інформація від 10.10.2019 № 9-09/33090 щодо Полісу серії АМ № 0229479, яка судом долучена до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

При цьому, зважаючи на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з визначенням статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 09 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_1 (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 121425 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням визначеним цим Договором (особливими умовами страхування або додатками до них), транспортним(-и) засобом(-ами) та додатковим обладнанням транспортного засобу, встановленим на ньому - страхування транспортного засобу (АвтоКАСКО).

Відповідно до пункту 5 Особливих умов страхування забезпечений транспортний засіб марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

Строк дії Договору страхування визначений з 20.10.2017 по 19.10.2018 включно.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За даними довідки Управління патрульної поліції у місті Києві № 153838 про дорожньо-транспортну пригоду 26.02.2018 об 11 год. 05 хв. у м. Києві на Набережному шосе, що у Печерському районі, сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої гр. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Таким чином, в результаті ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» транспортний засіб марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно п.п. 2.1.24, 2.1.25 Договору страхування страховий випадок - передбачена цим договором подія, що відбулась п період дії цього Договор, та з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхового відшкодування за Договором страхувальнику на умовах цього Договору.

Страховий ризик - певна подія, на випадок настання якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

За умовами пункту 3.4. Договору страхування (Загальні умови страхування) застрахованими ризиками за цим Договором визначаються тільки ті ризики, які визначені в Особливих умовах страхування. При цьому, відповідно до Особливих умов страхування застрахованими ризиками, зокрема, є "АвтоКАСКО дорожньо-транспортна подія"

Так, страхуванню на умовах цього договору підлягає, зокрема ризик «АвтоКАСКО дорожньо-транспортна пригода» - пошкодження та/або знищення застрахованого транспортного засобу та/або його додаткове обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за винятком зовнішнього впливу на застрахований транспортний засіб сторонніх предметів (підпункт 3.3.2. пункту 3.3. Договору страхування (Загальні умови страхування).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

При виникненні події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, у зв`язку з якою страхувальник/вигодонабувач звертається до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування, страхувальник (або його довірена особа/водій/вигодонабувач) зобов`язаний, зокрема, письмово оформити заяву про настання події, що в подальшому може бути кваліфікована як страховий випадок, не пізніше 5-ти (п`яти)робочих днів з моменту, як тільки страхувальник/вигодонабувач довідався про подію, якщо така подія відбулася на території України (підпункт 11.1.7. пункту 11.1. Договору страхування (Загальні умови страхування).

Страховик зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником/вигодонабувачем при настанні страхового випадку, а також витрати щодо запобігання або зменшення розміру збитків за умови їх документального підтвердження в порядку та на умовах цього договору (підпункт 9.5.6. пункту 9.5. Договору страхування (Загальні умови страхування).

Відповідно до пункту 12.1. Договору страхування (Загальні умови страхування) виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі письмової заяви від страхувальника (або його довіреної особи / водія / вигодонабувача і страхового акта (аварійного сертифіката), що складається страховиком.

Згідно з пунктом 3.5. Договору страхування (Загальні умови страхування) страховик шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов та зобов`язань за цим договором в межах ліміту відшкодування компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з втратою застрахованого транспортного засобу або з відновлювальним ремонтом такого транспортного засобу.

Страховик за цим Договором страхування здійснює виплату страхового відшкодування в розмірі прямих завданих збитків з врахуванням умов цього Договору (пункт 3.2. Договору страхування (Загальні умови страхування).

При визначенні розміру страхового відшкодування (при проведенні відновлювального ремонту) до уваги беруться виключно розрахунки, складені страховиком, або акт (висновок) незалежної автотоварознавчої експертизи, підготовлений за його замовленням спеціалізованою організацією (оцінювачем, суб`єктом оціночної діяльності, судовим експертом) або обсяг коштів, визначений у калькуляції ремонту СТО (пункт 10.3. Договору страхування (Загальні умови страхування).

При частковому пошкодженні застрахованого транспортного засобу та/або додаткового обладнання розмір страхового відшкодування розраховується як сума вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу (підпункт 10.5.5. пункту 10.5. Договору страхування (Загальні умови страхування). Але в будь-якому випадку розмір страхового відшкодування розраховується: в межах ліміту відшкодування; в межах страхової суми, визначеної цим договором; франшиза, зазначена в цьому договорі, вираховується з розрахованої суми страхового відшкодування; з вирахуванням заборгованості страхувальника за Договором страхування, відповідно до абзацу четвертого пункту 10.4 Загальних умов страхування (підпункти 10.5.1.- 10.5.4. пункту 10.5. Договору страхування (Загальні умови страхування).

У відповідності до умов Договору страхування 26.02.2018 страхувальник - гр. ОСОБА_1 звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування АвтоКАСКО, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до рахунку від 28.02.2018 № 00210 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена ремонтним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» у розмірі 118 291,99 грн. з ПДВ (копія рахунку наявна в матеріалах справи).

Додатково, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було замовлено експертне автотоварознавче дослідження зазначеного колісного транспортного засобу станом на 26.02.2018, проведення якого доручено суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності НОМЕР_3, виданий Фондом державного майна України 26.03.2016; свідоцтво Фонду державного майна України про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 02.10.2016 НОМЕР_7; кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Фонду державного майна України від 17.06.2006 серії НОМЕР_5; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 10.11.2016 серії НОМЕР_6).

За результатами експертного автотоварознавчого дослідження складено звіт від 03.04.2018 № 193302, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, визначено у розмірі 90 986,44 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складеної за результатами технічного огляду з використанням комп`ютерної програми для складання кошторису колісного транспортного засобу іноземного виробництва "Aurora" (Німеччина), визначена за витратним підходом та складає 118 565,53 грн. (копія звіту наявна в матеріалах справи).

Згідно з визначенням статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 6 Особливих умов страхування визначено, що безумовна франшиза, зокрема, за ризиком «АвтоКАСКО дорожньо-транспортна подія» - 0,5% від страхової суми 350 000,00 грн.

Крім того, Договором страхування страхувальником призначено вигодонабувача - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк».

Загальними умовами страхування сторони Договору страхування визначили варіант виплати страхового відшкодування: "Майстерня"; без врахування амортизаційного зносу.

Так, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії листа вигодонабувач - Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" від 11.04.2018 погодив виплату страхового відшкодування в розмірі 118 291,99 грн., шляхом перерахування грошових коштів безпосередньо на рахунок авторизованого (гарантійного) СТО для оплати робіт по ремонту застрахованого транспортного засобу.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» складено страховий акт від 25.04.2018 № UA010/L01/01, відповідно до якого вищевказана дорожньо-транспортна пригода згідно Договору страхування кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику за Договором страхування - ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 116 541,99 грн., що становить різницю між визначеною у рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» від 28.02.2018 № 00210 вартістю відновлювальних робіт у розмірі 118 291,99 грн. та франшизою за Договором страхування - 1 750,00 грн. (копії страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування залучено до матеріалів позовної заяви).

Таким чином, позивачем, у відповідності до умов Договору та страхового акта сума страхового відшкодування в розмірі 116 541,99 грн. була виплачена безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - Товариству з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 30.04.2018 № 15499 на вказану суму.

Заперечень щодо факту здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 09.10.2017 серії АМ № 121425, а також перебування отриманих транспортним засобом марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкоджень у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.02.2018, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 116 541,99 грн., у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс», якою безпосередньо здійснювався ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» від 28.02.2018 № 00210, а також платіжного доручення 30.04.2018 № 15499 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 26.02.2018 за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування.

При цьому постановою Печерського районного суду міста Києва від 25.04.2018 № 757/12431/18-п винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, зокрема, у порушенні Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано гр. ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стянення штрафу в розмірі 340,00 грн.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору страхування, позивач, в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набув права вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

У відповідності до статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Одним із видів обов`язкового страхування, згідно з пунктом 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Судом встановлено, що станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 26.02.2018 цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Український страховий стандарт" відповідно до полісу серії АМ № 229479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), що підтверджується наявною у матеріалах інформацією з бази МТСБУ, з наступними умовами: франшиза - 0,00 грн.; ліміт відповідальності по майну - 100 000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб марки Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; строк дії Полісу: з 02.07.2017 до 01.07.2018, тобто станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 26.02.2018 був чинний.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем дорожньо-транспортної пригоди шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному Полісом.

В свою чергу суд зауважує, що правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, транспортним засобом марки Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.6. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

В силу статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 0,00 грн. та 1 750,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріального збитку та розмір права вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності відповідача за даним Полісом за спірним страховим випадком, правомірно зменшено на розмір визначеної Договором страхування франшизи.

Таким чином, ураховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», виплативши страхове відшкодування потерпілому за Договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Chevrolet Tracker, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, та, відповідно, в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем дорожньо-транспортної пригоди шкоду, в межах ліміту, встановленого Полісом.

При цьому з урахуванням наявності Полісу відповідача, договірних зобов`язань між власником транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та страховою компанією відповідача, відповідальною особою є саме Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт", до якого правомірно заявлено позов.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зокрема, позивачем реалізовано своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги від 06.08.2018 № 1586-08/18 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", як страховика цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди особи, копія якої наявна в матеріалах справи. Факт отримання заяви відповідачем 16.08.2018 підтверджується копією наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 367. Однак, відповідач задовольнив вимогу позивача частково, сплативши позивачу лише частину страхового відшкодування в обсязі 90 986,44 грн., а в іншій частині вимогу позивача залишив без задоволення.

Таким чином, у зв`язку з неповною сплатою відповідачем вартості заподіяних збитків, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення невиплаченої частини суми страхового відшкодування у розмірі 25 555,55 грн.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 09.10.2017 АМ № 121425 та/або Полісу серії АМ № 229479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та/або їх окремих положень суду не надано.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно положень пунктів 7.38., 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнту фізичного зносу (ЕЗ) приймається таким, що дорівнює нулю, строк експлуатації транспортних засобів яких не перевищує визначених п. 7.38 Методики строків (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).

Винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Згідно експертного автотоварознавчого дослідження від 03.04.2018 № 193302 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Citroen C-Elysee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (1-0.34), визначено у розмірі 90 986,44 грн.

При цьому судом з`ясовано, що за змістом зазначеного автотоварознавчого дослідження встановлено фактори, що впливають на збільшення/зменшення вартості КТЗ, а саме: КТЗ має сліди пошкодження (дефекти) лакофарбового покриття по кузову; скло вітрове - пошкодження, тріщина; КТЗ має сліди відновлювального ремонту 3-х і більше деталей по кузову, що, в свою чергу, за висновками суду як виняток є підставою для застосування коефіцієнта фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку.

Суд звертає увагу на те, що дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється не тільки приписами Закону України "Про страхування" та умовами договору добровільного страхування, яким позивач з страхувальником узгодили не враховувати експлуатаційний знос при визначенні суми страхового відшкодування, а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Аналіз положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині , яка є предметом спору в цій справі, та яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов`язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-49цс14 від 04.06.2014р. та №6-691цс15 від 02.12.2015р.

Сама по собі виплата позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування без урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу не має наслідком автоматичного виникнення у страховика за договором обов`язкового страхування обов`язку відшкодувати виплачену суму, якщо така розрахована без урахування фізичного зносу транспортного засобу.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 2, Закону України «Про страхування» страховиками, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України "Про господарські товариства" з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ, в зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відтак, в силу приписів ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Отже, у випадку проведення ремонту пошкодженого автомобіля особою, яка зареєстрована як платник ПДВ, сума страхового відшкодування має бути виплачена з урахуванням ПДВ, а у випадку виконання таких робіт особою, як не зареєстрована як платник ПДВ - без урахування ПДВ.

Як вбачається з рахунку №00210 від 28 лютого 2018р., складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Техно Мегаполіс» та платіжного доручення № 15499 від 30 квітня 2018 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин визначена та сплачена у розмірі 118 291,99 грн., з урахуванням суми ПДВ, а саме 98576,66 грн. та 19715, 33 грн. ПДВ.

Проте, згідно вказаного рахунку ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» на час виставлення останнього є платником податку на прибуток на загальних підставах, тобто підприємство може залишатися на загальній системі оподаткування, але не бути платником ПДВ, оскільки приписами законодавства передбачена як обов`язкова так і добровільна реєстрація в якості такого платника.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження перебування Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» в статусі платника ПДВ станом на час складення рахунку.

За таких обставин, сума страхового відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути визначена без урахування суми ПДВ.

Підсумовуючи викладене суд констатує, що розмір шкоди у спірних правовідносинах у даній справі, який підлягає стягненню з відповідача, має визначатися виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості запасних частин, які підлягають заміні під час відновлювального ремонту автомобіля, без урахування ПДВ, але з урахуванням коефіцієнту їх зносу.

Згідно наявного в матеріалах справи відзиву відповідач відзначає, що обсяг відповідальності Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", як страховика винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особи, виник за Полісом серії АМ № 0229479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та є обмеженим лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну (100 000,00 грн.). З огляду на зазначене відповідачем було виконано належним чином зобов`язання по виплаті позивачу страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб, визначеному умовами Полісу, а саме в розмірі 90 986,44 грн. з урахуванням зносу, на підтвердження чого суду представлено копію платіжного доручення від 19.09.2018 № 3259 на відповідну суму.

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що обсяг відповідальності відповідача, як страховика винної у вчиненні ДТП особи, виник за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та є обмеженим лімітом відповідальності, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу, у зв`язку з чим під час визначення розміру матеріального збитку враховано фізичний знос транспортного засобу, визначений звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, а також за відсутності правових підстав визначення розміру матеріального збитку з нарахуванням ПДВ, приймаючи до уваги, що відповідачем платіжним дорученням було сплачено на рахунок позивача 90 986,44 грн., в межах визначеного Полісом ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості на підставі наявних в матеріалах документах, а тому вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов не доведений позивачем та спростовується матеріалами справи, суд доходить висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 28 грудня 2019 року.

Суддя А.М. Селівон