ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/16205/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання Пшеницькій Т.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Край Проперті" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 (повний текст ухвали складено 16.08.2019)

у справі №910/16205/17 (суддя Турчин С.О.)

за заявою Дочірнього підприємства "Край Проперті"

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі № 910/16205/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Дочірнього підприємства "Край Проперті"

про стягнення 100 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 20.09.2017 становить 2 612 643,60 грн.

В судовому засіданні 19.12.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/16205/17 у задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними засобами доказування, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки була погашена спірна заборгованість у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач 27.08.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову про задоволення заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Доводи скаржника зводяться до того, що зобов`язання Дочірнього підприємства "Край Проперті", що виникли з кредитного договору №119-В/11/55/КЛ та кредитного договору №120-В/11/55/КЛ, є припиненими в порядку ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що свідчить про відсутність будь - яких обов`язків боржника Дочірнього підприємства "Край Проперті" перед стягувачем з приводу виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/16205/17, виданого 03.04.2018 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ у розмірі 100 тисяч доларів США, у зв`язку з чим виконавчий документ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

У письмових поясненнях представник позивача не погоджується з доводами відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, вказує, що набуття кредитором права власності на предмет іпотеки у цій справі не припинило заставу рухомого майна, переданого боржником з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, а положення ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не поширюються на правовідносини сторін у даному випадку.

Заперечуючи проти доводів представника позивача, представник відповідача, підтримуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що Верховний Суд виходить з єдиної позиції, що у випадку позасудового звернення на предмет іпотеки кредитор втрачає право вимоги до боржника за зобов`язанням (правові висновки Верховного Суду викладені в постанові від 15.03.2018 у справі №927/84/16, від 20.06.2018 у справі №757/31271/15-ц, від 26.02.2019 у справі №914/355/17, від 02.04.2019 у справі №873/26/18, від 17.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 27.02.2019 у справі №643/18466/15-ц, від 27.02.2019 у справі №263/3809/17, від 03.07.2019 у справі №646/7699/13-ц).

У письмових поясненнях представник позивача, підсумовуючи правові позиції щодо спірних правовідносин, зазначає про те, що за умови наявності заставного майна, яке забезпечує конкретні грошові зобов`язання, на яке ще не звернуто стягнення та за рахунок якого ще не здійснено погашення таких зобов`язань, відсутні підстави вважати такі грошові зобов`язання погашеними згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

У додаткових поясненнях представник відповідача повторно зазначає, що зобов`язання Дочірнього підприємства "Край Проперті", що виникли з кредитного договору №119-В/11/55/КЛ та кредитного договору №120-В/11/55/КЛ, є припиненими в порядку ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що свідчить про відсутність будь - яких обов`язків боржника Дочірнього підприємства "Край Проперті" перед стягувачем з приводу виконання вимог наказу Господарського суду міста Києва у справі №910/16205/17, виданого 03.04.2018 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ у розмірі 100 тисяч доларів США, у зв`язку з чим виконавчий документ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16205/17, розгляд справи призначено на 17.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2019 у справі №910/16205/17 оголошено перерву до 07.11.2019, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи та з урахуванням надання додаткових пояснень у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, зазначено, що розгляд справи відбудеться у визначений раніше час 07.11.2019.

Ухвалою Північного господарського суду від 07.11.2019 оголошено перерву у справі №910/16205/17 на 05.12.2019, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи та з урахуванням надання додаткових пояснень у справі.

Ухвалою Північного господарського суду від 05.12.2019 оголошено перерву у справі на 19.12.2019, з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 19.12.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та у додатково поданих поясненнях та запереченнях, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, прийняти нову про задоволення заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інтонації 19.12.2019 заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у поясненнях, просили її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Край Проперті" 100 000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на 20.09.2017 становить 2 612 643,60 грн. заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії №120-В/11/55/КЛ від 22.09.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 у справі №910/16205/17, позов задоволено.

03.04.2018 на виконання вищезазначеного рішення Господарським судом м. Києва було видано наказ.

26.07.2019 від Дочірнього підприємства "Край Проперті" надійшла заява про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню, яка обґрунтована тим, що 19.12.2017 АТ "Сбербанк", реалізувавши право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, набуло право власності на 71 об`єкт іпотеки. Враховуючи, що ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачає недійсність вимог іпотекодержателя до боржника по завершенню позасудового врегулювання, пред`явлення таких вимог є нікчемним правочином. Таким чином, заявник стверджує, що оскільки недійсність вимог іпотекодержателя до боржника по закінченню позасудового врегулювання призводить до припинення зобов`язального правовідношення між ними, то основне зобов`язання вважається припиненим в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

Отже, заявник вказує, що зобов`язання ДП "Край Проперті", що виникли із кредитного договору №120-В/11/55/КЛ та підтверджені рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/16205/17, є припиненими в порядку ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що свідчить про відсутність будь-яких обов`язків боржника перед стягувачем, у зв`язку з чим наказ від 03.04.2018 у справі № 910/16205/17 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/16205/17 у задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними засобами доказування, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки була погашена спірна заборгованість у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Згідно положень ст.18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 2 ст. 328 ГПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/16205/17 позов задоволено, стягнуто з Дочірнього підприємства "Край Проперті" на користь Публічного акціонерного товариств "Сбербанк" 100 000,00 доларів США заборгованості з кредиту та 39271,02 грн. судового збору.

При цьому, у вказаному рішенні встановлено, що станом на 18.09.2017 заборгованість за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ склала: 5 000 000,00 доларів США простроченого кредиту та 1 392 993,38 доларів США прострочених процентів за користування кредитною лінією.

Матеріалами поданої заяви підтверджується, а банком не заперечується факт того, що у грудні 2017 банком здійснено позасудове врегулювання та звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами шляхом визнання за собою права власності.

Доводи Дочірнього підприємства "Край Проперті" щодо наказу Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 зводяться до автоматичного, на думку заявника, погашення заборгованості після застосування кредитором позасудового врегулювання згідно із ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", тобто до застосування правових наслідків, визначених ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

У своїх доводах заявник посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15.03.2018 у справі № 927/84/16, від 20.06.2018 у справі № 757/31271/15-ц, від 26.02.2019 у справі № 914/355/17, від 02.04.2019 у справі № 873/26/18, від 11.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 27.02.2019 у справі № 643/18466/15-ц, від 27.02.2019 у справі № 263/3809/17, від 02.04.2019 у справі № 873/26/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на момент звернення стягнення на предмет іпотеки), після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні вимоги банку до боржника були визнані судом обґрунтованими, у зв`язку із чим були задоволені в судовому порядку, відповідно прийнято рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2017 у даній справі. Зазначені вимоги були заявлені та задоволені до початку процедури вищевказаного позасудового врегулювання, а тому не можуть вважатися наступними, а, отже, і недійсними на підставі вказаної норми Закону України "Про іпотеку".

Зазначена норма ст. 36 Закону України "Про іпотеку" також не містить вказівки на те, що усі попередні зобов`язання боржника за кредитними договорами автоматично та на всі суми вважаються припиненими, після завершення процедури позасудового врегулювання при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" внесено зміни до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", а саме визначено "частину четверту статті 36 замінити чотирма новими частинами такого змісту:

"У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:

боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя; боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем);

за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі)".

Відповідно до ч. 2 Розділу II. Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Тобто, ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", на яку посилається заявник, вже не діють за будь-яких обставин, оскільки закон має зворотну силу.

Посилання апелянта на науково-правовий експертний висновок щодо наслідків застосування окремих положень Закону України «Про іпотеку» від 07.09.2018, складеного доктором юридичних наук, професором, дійсного члена (академіка) Національної академії правових наук України, завідувачем відділу теорії держави і права Інституту держави і права В.М. Корецького НАН України Оніщенком Н.М. , доктором юридичних наук, професором, членом- кореспондентом Національної академії правових наук України, професором кафедри цивільного права Київського національного університету імені Тараса Шевченка Дзерою О.В. та доктором юридичних наук, професором, членом-кореспондентом Національної академії правових наук України, професором кафедри цивільного права Київського національного університету імені Тараса Шевченка Кохановською О.В.; на науковий висновок щодо застосування ст. 36 Закону України «Про іпотеку», складеного доктором юридичних наук, професором, завідувачем відділу правового забезпечення ринкової економіки НДІ приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака Національної академії правових наук України Беляневич О.А. та на науковий висновок щодо застосування Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про заставу», складеного доктором юридичних наук, професором, завідувачем відділу правового забезпечення ринкової економіки НДІ приватного права і підприємництва імені академіка Ф.Г. Бурчака Національної академії правових наук України Беляневич О.А. є необґрунтованими, оскільки останні не є доказами у розумінні статті 73 ГПК України та не підлягають обов`язковому урахуванню судами під час прийняття рішення і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції саме у даній справі.

Правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 15.03.2018 у справі №927/84/16, від 20.06.2018 у справі №757/31271/15-ц, від 26.02.2019 у справі №914/355/17, від 02.04.2019 у справі №873/26/18, від 17.04.2019 у справі №204/7148/16-ц, від 27.02.2019 у справі №643/18466/15-ц, від 27.02.2019 у справі №263/3809/17, від 02.04.2019 у справі №873/26/18 та в ухвалі Верховного Суду України від 29.11.2017 у справі №6-1446цс17, на які посилається заявник, стосуються інших правовідносин ніж у даній справі, внаслідок чого суд доходить висновку про те, що інші зобов`язання вважаються погашеними.

В той же час, специфіка спірних правовідносин полягає в тому, що у справі № 910/16205/17, де остаточне рішення винесене Господарським судом міста Києва 28.11.2017, непогашена частина боргу забезпечена додатково згідно з:

- договором застави (обладнання ТРЦ «Магелан) від 27.09.2011, укладеного між АТ «СБЕРБАНК» та ДП «Край Проперті»;

- договором застави (технологічне обладнання) від 19.12.2011, укладеного між АТ «СБЕРБАНК» та ПП «КФ «Прометей»;

- договором поруки від 22.09.2015, укладеним між АТ «СБЕРБАНК» та ПАТ «Універсам №16».

Колегією суддів встановлено, що на сьогоднішній день в контексті спірних правовідносин в господарських судах розглядаються справи:

- №910/2535/18 за позовом АТ «СБЕРБАНК» до ДП «Край Проперті» про звернення стягнення на заставне майно, передане в заставу на підставі договору застави від 27.09.2011. Розгляд справи з урахуванням зупинень та оскаржень, на цей момент не призначено, остаточного рішення не винесено;

- № 910/9938/18 за позовом АТ «СБЕРБАНК» до ПП «КО «Прометей» про звернення стягнення на заставне майно, передане в заставу на підставі договору застави від 19.12.2011. На сьогоднішній день провадження у справі судом зупинено до вирішення справи №910/17048/17. Остаточне рішення не винесено.

- №910/17048/17 за позовом АТ «СБЕРБАНК» до ДП «Край Проперті» та поручителя - ПАТ «Універсам №16» про стягнення заборгованості в розмірі 44 371 014,76 дол. США та 445 927 447,65 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2019 позов задоволено повністю. Наразі відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Край Проперті».

Тобто, на даний момент здійснюється звернення стягнення на предмети застави в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №120-В/11/55/КЛ.

Чинним законодавством України передбачена можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі в іпотеку не тільки одного об`єкта нерухомого майна, а й декількох. До того ж, у разі перебування в іпотеці декількох об`єктів нерухомого майна кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх всіх, у разі якщо їх сукупна вартість є необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця в повному обсязі.

Тобто, законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку є наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі.

Нормами чинного законодавства не обмежено право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення, наприклад, окрім іпотеки, отримати в заставу від цього ж боржника рухоме майно, що і було здійснено банком.

Іпотека, відповідно до приписів ст. 575 ЦК України, це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Тобто, іпотека є різновидом застави.

Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем (кредитором) права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення вже порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Так, укладення договору застави між позивачем та відповідачем підтверджується долученими до матеріалів заяви договорами застави від 07.09.2011 та від 19.12.2011 (зі змінами та доповненнями).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не доведено належними засобами доказування, що внаслідок звернення банком стягнення на предмет іпотеки була погашена спірна заборгованість у повному обсязі.

При цьому, норми ст. 28 Закону України "Про заставу" не містять такої підстави для припинення застави, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до припинення застави, якщо при цьому не всі вимоги кредитора залишились задоволеними, та не позбавляє кредитора права на одержання задоволення вже порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого предмета застави.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволення заяви Дочірнього підприємства "Край Проперті" про визнання наказу у справі № 910/16205/17 таким, що не підлягає виконанню

Доводи позивача, викладені у поясненнях до апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Дочірнього підприємства "Край Проперті" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/16205/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Край Проперті" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/16205/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 у справі №910/16205/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/16205/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 24.12.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова