ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа№ 925/197/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Копильний Я.І., Калінін М.В.;

від відповідача : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 20.06.2019 (повний текст складено - 26.06.2019)

у справі № 925/197/19 (суддя - Скиба Г.М.)

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

про стягнення 312 399 081,60 грн. заборгованості та санкцій.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про стягнення заборгованості за поставлену електричну енергію згідно договору від 15.06.2007 №4071/02 в розмірі 312 399 081,60 грн. за період жовтня-грудня 2018р., в тому числі: 301 826 081, 54 грн. основного боргу, 66 625,22 грн. інфляційних, 9 414 749,96 грн. пені, 908 600,60 грн. - 3% річних, 183 024,28 грн. штрафу та відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань за договором № 4071/02 від 15.06.2007.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 301 826 081,54 грн. основного боргу, 66 625,22 грн. інфляційних втрат, 908 600,60 грн. - 3% річних, та 672 350 грн. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач свої зобов`язання в частині належної та своєчасної оплати за вже отриману електричну енергію належним чином не виконав, а тому є обґрунтовані вимоги позивача про стягнення 301 826 081,54 грн. основного боргу. Крім того, суд першої інстанції вказав, що ведення щодо відповідача мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє нараховувати інфляційні втрати та 3% річних по грошових зобов`язаннях.

В той же час, дія мораторію в банкрутному провадженні стосовно відповідача забороняє нарахування і стягнення з відповідача пені у сумі 9 414 749,96 грн. та 183 024,28 грн. штрафу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних в сумі 66 625,22 грн., та 3% річних в сумі 908 600,60 грн. відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування штрафних санкцій (3 % річних та інфляційних втрат) під час дії мораторію на вимоги поточних кредиторів порушує принцип відновлення платоспроможності боржника та погіршує становище конкурсних кредиторів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи між суддями, справу № 925/197/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі № 927/197/19 та призначено до розгляду на 11.12.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 відкладено розгляд справи на 18.12.2019.

Позиції учасників справи

04.12.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Явка представників сторін у судове засідання

Представник відповідача у судове засідання 18.12.2019 не з`явився, однак 18.12.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтоване відсутністю можливості представника відповідача взяти участь у судовому засіданні у зв`язку з участю в інших судових процесах.

18.12.2019 року колегія суддів ухвалила клопотання представника позивача залишити без задоволення з наступних підстав.

Статтею 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В матеріалах справи наявні відомості про належне повідомлення, зокрема, відповідача, про дату, час і місце судового засідання. Крім того, представником відповідача у клопотанні підтверджено обізнаність останнього про розгляд апеляційної скарги 18.12.2019.

Колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді.

В клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначено обставин, з яких судом апеляційної інстанції не можливо розглянути справу без участі представника відповідача, в той час як останньому було надано достатньо часу для надання додаткових пояснень до апеляційної скарги. Явка представників сторін у судове засідання також не визнавалась судом апеляційної інстанції обов`язковою.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Більш того, ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.12.2019, за клопотанням відповідача, вже відкладався розгляд справи на 18.12.2019.

А тому, оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи міститься відзив на апеляційну скаргу, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 18.12.2019 року за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.06.2007р. між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ - Позивач по справі) та Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (ЕК - Відповідач по справі) було укладено договір №4071/02 (далі - Договір), за яким Позивач зобов`язався продавати, а Відповідач зобов`язався купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

У зв`язку з реорганізацією ВАТ "Черкасиобленерго" на Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" 05.10.2011р. між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду №7665/02 до Договору, відповідно до умов якої правонаступником всіх зобов`язань (прав та обов`язків) Відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго" за Договором є Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго" (п. 2).

В подальшому, між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду від 26.12.2018р. №16068/01 до Договору, відповідно до п. 3 якої сторони дійшли згоди викласти з 01.01.2019р. преамбулу Договору в частині найменування, ліцензії та статусу ЕК в такій редакції: "Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго", що є правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства; діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії та має статус платника податку на прибуток за базовою (основною) ставкою відповідно до Податкового Кодексу України".

Відповідно до п.1 Додаткової угоди від 26.12.2018р. №16068/01 до Договору сторони домовились, що порядок розрахунків за куповану до 31.12.2018р. (включно) електричну енергію ЕК у ДПЕ згідно з Договором, взаємовідносини та відповідальність сторін за порушення умов Договору в частині купівлі-продажу електроенергії, що мали місце у цей період, визначаються умовами Договору, що діяли в редакції до 01.01.2019р.

Відповідно до пункту 4.13 Договору (в редакції, що діяла до 01.01.2019р.) документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками Акт купівлі-продажу електроенергії.

Відповідно до умов Договору Відповідач купував у Позивача електричну енергію за період з жовтня по грудень 2018 року (включно), що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії:

- за жовтень від 31.10.2018р. на суму 319 254 572,24 грн. з ПДВ;

- за листопад від 30.11.2018р. на суму 416 271 517,54 грн. з ПДВ;

- за грудень від 31.12.2018р. на суму 477 351 438,19 грн. з ПДВ.

Згідно п. 6.4 Договору остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов`язана обов`язково вказати призначення платежу.

Однак, Відповідач не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань за Договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2019р. складає 301 826 081,54 грн., що підтверджується довідкою позивача про стан взаємних розрахунків між ДП "Енергоринок" та ПАТ "Черкасиобленерго".

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 6.4 Договору, стало підставою звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу та санкцій з відповідача.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 301 826 081,54 грн. основного боргу, 66 625,22 грн. інфляційних, 908 600,60 грн. - 3% річних, та 672 350 грн. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач свої зобов`язання в частині належної та своєчасної оплати за вже отриману електричну енергію належним чином не виконав, а тому є обґрунтовані вимоги позивача про стягнення 301 826 081,54 грн. основного боргу. Крім того, суд першої інстанції вказав, що ведення щодо відповідача мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє нараховувати інфляційні втрати та 3% річних по грошових зобов`язаннях.

В той же час, дія мораторію в банкрутному провадженні стосовно відповідача забороняє нарахування і стягнення з відповідача пені у сумі 9 414 749,96 грн. та 183 024,28 грн. штрафу.

Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду є ухвалене у справі № 925/197/19 рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача 66 625,22 грн. інфляційних втрат та 908 600,60 грн. - 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідач у даній справі знаходиться у процедурі банкрутства, яка здійснюється відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013, а відтак при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме редакція Закону, чинна до 19.01.2013.

Відповідно до абзацу 6 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з абзацом 24 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції чинній до 19.01.2013, мораторій на задоволення вимог кредиторів являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Станом на момент розгляду справи постанова про визнання банкрутом відповідача суду сторонами не надавалась.

Суддя, який розглядає справу про банкрутство, відмовляє у прийнятті заяв поточних кредиторів з вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі, оскільки спори за такими вимогами підлягають розгляду у порядку позовного провадження. Така відмова не позбавляє кредитора права звернутися з позовною заявою до боржника в загальному порядку (наведене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11).

Колегією суддів встановлено, що заявлені до стягнення кошти є поточною заборгованістю, а тому позивач правомірно звернувся з даним позовом в позовному провадженні щодо стягнення поточної заборгованості.

В той же час, відповідач 09.12.2019 подав додаткові пояснення, які були обґрунтовані тим, що з 21.10.2019 почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, який не був врахований судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Водночас, як було зазначено вище, апелянтом оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині інфляційних втрат та 3 % річних.

Порядок доповнення, зміни або відкликання апеляційної скарги визначений статтею 266 ГПК України, частина 1 якої передбачає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Однак, пояснення до апеляційної скарги відповідач подав лише 06.12.2019, тобто з пропуском строку, встановленого статтями 256, 266 ГПК України.

Клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку у відповідності до статті 119 ГПК України відповідачем не заявлялось, а тому дані пояснення не приймаються колегією суддів до розгляду.

В будь-якому випадку, Кодекс України з процедур банкрутства набрав чинності з 21.10.2019, тоді як оскаржуване рішення було прийнято судом 20.06.2019, а тому судом першої інстанції було правомірно застосовано до спірних відносин Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки узгоджуються, зокрема, з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 26.04.2017 у справі № 918/329/16 та висновками Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палата Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином, оскільки 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані відповідно до 625 ЦК України не є штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України та 230 ГК України, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ч. 2 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на них не розповсюджується.

Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за загальний період з 15.11.2018 по 31.01.2019, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 66 625,22 грн. інфляційних втрат та 908 600,60 грн. - 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані відповідно до 625 ЦК України не є штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України та 230 ГК України, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ч. 2 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на них не розповсюджується.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 в частині задоволених позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.06.2019 у справі № 925/197/19 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 925/197/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко