РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.12.2019Справа № 910/11524/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМТРАНС"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 180 055,32 грн.

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕМТРАНС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 180 055,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з незабезпеченням Акціонерним товариством "Українська залізниця" збереженості майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМТРАНС" під час перевезень, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки у розмірі 180 055,32 грн., з яких: 120 985,29 грн. - витрати на придбані деталі, 51 447,57 грн. - витрати на технічне обслуговування, 2 324,52 грн. - витрати на транспортування розукомплектованих вагонів до місця ремонту, 5 297,94 грн. - витрати з подавання та забирання вагонів.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 09.09.2019 була надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 595 на адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5.

Повідомленням про вручення поштового відправлення № 595, яке повернулося на адресу суду та наявне в матеріалах справи, підтверджується, що відповідач 16.09.2019 отримав вищезазначену ухвалу Господарського суду міста Києва, проте, станом на поточну дату від сторони не надійшло обґрунтованого письмового відзиву або будь-яких інших заяв та клопотань по справі.

У даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, не заявив інших заяв та клопотань, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 23.12.2019.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому-березні 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС».

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на станціях Маріуполь-Сортувальний (код станції 485604), Родинська (код станції 492909), Курахівка (код станції 481209), Львів (код станції 370006) було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (оренди) ТОВ «ЛЕМТРАНС», а саме: №№ 50052992, 61017455, 53512976, 56046451, 62007489, 53170502, 62257761, 53529970, 61017562, 61016135, 62610548, 60633948, 60034568, 53551313, 63243869, 53420584, 61013074, 67893586, 62964713, 62966668, 60460631, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування внаслідок встановлення відсутності деталей, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М за наступними номерами: 5 від 25.02.2019 року, 6 від 25.02.2019 року, 9897 від 28.02.2019 року, 59 від 04.03.2019 року, 105 від 04.03.2019 року, 208 від 10.03.2019 року, 206 від 10.03.2019 року, 421 від 22.03.2019 року, 207 від 10.03.2019 року, 523 від 29.03.2019 року, 522 від 29.03.2019 року, 9955 від 14.03.2019 року, 5626 від 06.04.2019 року, 6257 від 16.04.2019 року, 6354 від 18.04.2019 року, 386 від 01.03.2019 року, 761 від 16.04.2019 року, 766 від 20.03.2019 року, 771 від 20.03.2019 року, 788 від 13.03.2019 року, 789 від 14.03.2019 року.

Відповідно до повідомлень (форма ВУ-36М) № 116 від 04.03.2019 року, № 116 від 04.03.2019 року, № 8077 від 05.03.2019 року, № 155 від 20.03.2019 року, № 157 від 21.03.2019 року, № 171 від 25.03.2019 року, № 170 від 25.03.2019 року, № 174 від 25.03.2019 року, № 190 від 30.03.2019 року, № 6786 від 21.04.2019 року, № 6849 від 26.04.2019 року, № 7081 від 18.05.2019 року, № 6940 від 04.05.2019 року встановлено, що вагони №№ №№ 50052992, 61017455, 53512976, 56046451, 62007489, 53170502, 62257761, 53529970, 61017562, 61016135, 62610548, 60633948, 60034568, 53551313, 63243869, 53420584, 61013074, 67893586, 62964713, 62966668, 60460631 було відремонтовано та визнано їх придатними до експлуатації.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою складання відповідних актів, а саме ГУ-22 ТОВ «ЛЕМТРАНС» письмово звернулось до Начальника станції Маріуполь-Сортувальний структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з заявою вих. № 2155/ДВ від 23.04.2019 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком Укрпошта (штрих кодовий ідентифікатор № 367), Начальника станції Родинська регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» с заявою вих. № 2150/ДВ від 23.04.2019 року, начальника станції Курахівка регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» с заявою вих. № 2435/ДВ від 07.05.2019.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач письмово звертався до Начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» с заявами вих. № 2156/ДВ від 23.04.2019 року, вих. № 2151/ДВ від 23.04.2019 року, вих. № 2436/ДВ від 07.05.2019.

Також ТОВ «ЛЕМТРАНС» звертався до Директора регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами вих. № 2389/ДВ від 06.05.2019 на дії начальника станції Маріуполь-Сортувальний структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», вих. № 2387/ДВ від 06.05.2019, на дії начальника станції Родинська регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», вих. № 2755/ДВ від 24.05.2019, на дії начальника станції Курахівка регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», та до Начальника структурного підрозділу «Служба вагонного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами вих. № 2390/ДВ від 06.05.2019, вих. № 2388/ДВ від 06.05.2019 року, вих. № 2756/ДВ від 24.05.2019, на дії начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку з тим, що зазначеними особами було відмовлено представникам ТОВ «ЛЕМТРАНС» у складанні актів. ТОВ «ЛЕМТРАНС» у даних скаргах просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду дати начальнику станції Маріуполь-Сортувальний структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», начальнику станції Родинська регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», начальнику станції Курахівка регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та начальнику структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів.

В свою чергу, акти, які засвідчують факт пошкодження вагонів не були складені та не надані у встановленому законом порядку ТОВ «ЛЕМТРАНС», у зв`язку з чим позивач стверджує, що АТ «Укрзалізниця» не виконало свої прямі зобов`язання, передбачені Статутом залізниць України та Правилами складання актів по складанню актів форми ГУ-22 та ВУ-25М.

Крім того, з метою складання відповідних актів, а саме комерційних актів форми ГУ-22 ТОВ «ЛЕМТРАНС» та актів про пошкодження вагону форми ВУ-25М письмово звернулось з заявами вих. № 1450/ДВ від 18.03.2019 року, вих. № 2146/ДВ від 23.04.2019 року до Начальника станції Львів виробничого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та заявами вих. № 1451/ДВ від 18.03.2019 року, вих. № 2147/ДВ від 23.04.2019 року до начальника виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім цього, ТОВ «ЛЕМТРАНС» звернулось до в.о. начальника структурного підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» зі скаргами вих. № 1970/ДВ від 15.04.2019 року, вих. № 2776/ДВ від 24.05.2019 року на дії Начальника станції Львів виробничого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», у зв`язку з тим, що зазначеною особою було відмовлено представникам ТОВ «ЛЕМТРАНС» у складанні актів. ТОВ «ЛЕМТРАНС» у даних скаргах просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду дати розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів відповідним особам.

Так, структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» складено акти про пошкодження вагонів 53420584, 61013074, 67893586, 62964713, 62966668, 60460631 (форма ВУ-25М), а саме: від 26.02.2019 року, 08.03.2019 року, 09.03.2019 року, 11.03.2019 року, 16.04.2019 року.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" передало структурному підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки вагони використовуються у господарській діяльності ТОВ «ЛЕМТРАНС».

Відповідно до Договору поставки № 710/16 від 01.11.2016 року та специфікації № 27 від 01.06.2018 року, № 28 від 01.06.2018 у ТДВ «Попаснянський ВРЗ» було придбано:

- головна частина 270.023-1 у кількості 16 шт. на загальну суму 79 510,66 грн.

- магістральна частина 483.010-01 у кількості 7 шт. на загальну суму 39 692,10 грн.

Зазначена продукція була сплачена згідно платіжного доручення № 6861 від 04.09.2018 року.

На підставі договору поставки № 410/11 від 17.06.2011 року та специфікації від 17.04.2018 року у ТОВ «АВ метал груп» було придбано:

- болт 12Ч50 ГОСТ 7805:2008 у кількості (64 шт.) 3,84 кг на загальну суму 132,02 грн.

Кошти були сплачені згідно платіжного доручення № 3131 від 19.04.2018 року на підставі виставленого рахунку № 500030979 від 18.04.2018 року.

На підставі договору поставки № 235/16 від 13.04.2016 року та специфікації від 17.04.2018 року у ПрАТ «ХМЗ» було придбано:

- гайка М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,959 кг на загальну суму 35,44 грн.

Кошти були сплачені згідно платіжного доручення № 3973 від 18.05.2018 року на підставі виставленого рахунку № 1004 від 12.04.2018 року.

На підставі договору поставки № 773/12 від 15.11.2012 року та специфікації від 05.11.2018 року у ТОВ «НВК ХАРКІВТРАНС» було придбано:

- гайка конусна для корпусу магістральної (головної) частини повітророзподілювача В2-1-22-ГОСТ 2879-2006 у кількості 45 шт. на загальну суму 1 590,30 грн.

Кошти були сплачені згідно платіжного доручення № 9476 від 05.12.2018 року на підставі виставленого рахунку № 1014 від 31.10.2018 року.

Також на вагони були встановлені шпильки М12х70, які виготовляються у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії ТОВ «ЛЕМТРАНС» для встановлення на власні вагони, передача стороннім організаціям відбувається тільки з метою встановлення їх на власний (орендований) руховий склад ТОВ «ЛЕМТРАНС».

Для виготовлення шпильки М12х70 на підставі договору поставки № 77/15-ПР-М від 09.02.2015 року та специфікації від 17.09.2018 року у АТ «УГМК» було придбано наступну продукцію:

- арматура 12 мм А240 ДСТУ 3760:2006, ГОСТ 7566-94.

Кошти було сплачено згідно платіжного доручення № 7507 від 27.09.2018 року на підставі виставленого рахунку-фактури № Дн000007960 від 17.09.2018 року.

Таким чином, внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були понесені витрати на придбання запасних частин на загальну суму 120 985,29 грн.

Відповідно до п.21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за №165/3458, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Так, між ТОВ «ЛЕМТРАНС» та АТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця») укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням № Дон/В-19103/НЮ-п від 25.02.2019 року. Відповідно до цього договору Підрядник зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням Вагонів Замовника: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів Підрядника - вагонних депо (Структурний підрозділ «Волноваське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», Структурний підрозділ «Покровське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», Структурний підрозділ «Попаснянське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», Структурний підрозділ «Слов`янське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», Структурний підрозділ «Костянтинівське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», Структурний підрозділ «Лиманське вагонне депо» філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»).

Необхідні деталі, придбані ТОВ «ЛЕМТРАНС» для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, були передані структурному підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до актів № 215 від 31.03.2019 року, № 6 від 30.04.2019 року, № 8 від 31.05.2019 року зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин, які постачає ТОВ «Лемтранс» для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору № Дон/В-19103/НЮ-п від 25.02.2019 року.

На підтвердження вищезазначених обставин до матеріалів справи позивачем також надано Акт № 3 від 31.03.2019, Акт № 4 від 30.04.2019, Акт № 5 від 31.05.2019 на технічне обслуговування вагонів, а також вищезазначені повідомлення про прийняття вагонів з ремонту форми ВУ-36М.

Крім того, Між ТОВ «ЛЕМТРАНС» та АТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця») укладено договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № Л/В-19145/НЮ від 06.03.2019 року. Відповідно до цього договору Підрядник зобов`язується виконувати технічне обслуговування з відчепленням Вагонів Замовника: ТОв-1 або ТОв-2 силами та на базі структурних підрозділів Підрядника - вагонних депо (Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Коломия» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Ковель» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Тернопіль» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», Виробничий структурний підрозділ «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця»).

Деталі, придбані ТОВ «ЛЕМТРАНС» для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані Виробничому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно до актів від 10.04.2019 року, від 07.05.2019 року зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин, які постачає ТОВ «Лемтранс» для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору № Л/В-19145/НЮ від 06.03.2019 року.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Виробничому структурному підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт на якому і були виконані роботи по встановленню деталей на розукомплектовані вагони.

На підтвердження вищезазначених обставин до матеріалів справи позивачем також надано Акт № 426/020 від 10.04.2019, Акт № 429/020 від 10.04.2019, Акт № 564/020 від 07.05.2019, а також дефектні відомості форми ВУ-22.

Загальна вартість витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони становить 51 447,57 грн.

Спір у справі виник з огляду на те, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача при перевезенні залізничним транспортом, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті заміни розукомплектованих деталей на загальну суму розмірі 180 055,32 грн., з яких: 120 985,29 грн. - витрати на придбані деталі, 51 447,57 грн. - витрати на технічне обслуговування, 2 324,52 грн. - витрати на транспортування розукомплектованих вагонів до місця ремонту, 5 297,94 грн. - витрати з подавання та забирання вагонів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" за залізничними накладними №№ 48548010 (47171780), 48548010 (47171962), 48621957, 48667919, 48621924, 48960918, 48960892, 48945927, 48960926, 49056732, 49056724, 48817555, 49193071, 49331895, 49368384, 37376654 (37401544), 37600319, 37629250, 37657848, 37705530, 37705357.

Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона..

Відповідно до п.4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає про обґрунтованість доводів позивача в частині того, що прийняття відповідачем до перевезення вищезазначених вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як встановлено судом, у лютому-березні 2019 року на станціях Маріуполь-Сортувальний (код станції 485604), Родинська (код станції 492909), Курахівка (код станції 481209), Львів (код станції 370006) було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів власності (оренди) ТОВ «ЛЕМТРАНС», які полягали у відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника, разобладнанні ручного стояночного гальма.

Відповідно до п.6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п.6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в состав потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до п.4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096 обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вагонів №№ №№ 50052992, 61017455, 53512976, 56046451, 62007489, 53170502, 62257761, 53529970, 61017562, 61016135, 62610548, 60633948, 60034568, 53551313, 63243869, 53420584, 61013074, 67893586, 62964713, 62966668, 60460631, їх було відправлено до структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», а також до виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Клепарів» філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

Судом встановлено, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано та передано структурним підрозділам необхідні деталі на загальну суму 120 985,29 грн., а також витрачено 51 447,57 грн. на технічне обслуговування.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п.14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи договорів зі специфікаціями до них, платіжних доручень позивача вбачається, що останнім було придбано та оплачено вартість необхідних запасних частин для ремонту розукомплектованих вагонів, а також оплачено технічне обслуговування пошкоджених вагонів (встановлення деталей на вагони).

Крім того, судом встановлено, що між ТОВ «Лемтранс» (Замовник) та ПАТ «Укрзалізниця» (Перевізник) укладено договір № 08890/ЦТЛ-2018 від 12.02.2018 року, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.1.6 зазначеного Договору Замовник зобов`язаний оплачувати Перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до п 4.2. зазначеного договору, Оплата послуг відповідно до Договору здійснюється на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника.

Відповідно до п. 4.7. по закінченню звітного місяця, не пізніше 10-го числа місяця наступного за звітним, Перевізник надає Замовнику в електронному вигляді виписки з його особового рахунку та зведену відомість для її підписання, в тому числі з накладанням ЕЦП.

Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих Замовником на виконання цього Договору, так коштів, витрачених Замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих Перевізником.

Так, у графі № 34 «Усього сплачено відправником (прописом)» залізничної накладної, зазначено суму без ПДВ яку сплачено за перевезення по залізничній накладній. На підтвердження того, що витрати з транспортування пошкоджених вагонів в ремонт було сплачено Позивачем, у графі 13 «Платник» залізничної накладної вказано платником ТОВ «Лемтранс».

На підтвердження того, що позивачем було сплачено вартість транспортування вагонів до місця ремонту стороною надано суду копію особового рахунку № 8208503 (розширений) за березень 2019 року та переліки № 20190302 від 02.03.2019 року, № 20190305 від 05.03.2019 року, № 20190322 від 22.03.2019 року, № 20190323 від 23.03.2019 року, № 20190329 від 29.03.2019 року, копію особового рахунку № 8208503 (розширений) за квітень 2019 року та переліки № 20190406 від 06.04.2019 року, № 20190416 від 16.04.2019 року, № 20190418 від 18.04.2019 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЛЕМТРАНС» були понесені витрати на транспортування пошкоджених вагонів до структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» для виконання робіт по встановленню деталей на розукомплектовані вагони на загальну суму 2 324,52 грн.

Також, як вбачається з наявних у справі матеріалів, при проведенні технічного обслуговування вагонів №№ 53420584, 61013074, 67893586, 62964713, 62966668, 60460631 ТОВ «ЛЕМТРАНС» понесені витрати з подавання та забирання вагона на загальну суму 5 297,94 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом № 426/020 від 10.04.2019, Актом № 429/020 від 10.04.2019, Актом № 564/020 від 07.05.2019, а також платіжними дорученнями на оплату на загальну суму 5 297,94 грн.

Згідно п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрати на перевезення вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надаються разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Отже, загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт розукомплектованих вагонів склала 180 055,32 грн., яка складається з: 120 985,29 грн. - витрати на придбані деталі, 51 447,57 грн. - витрати на технічне обслуговування, 2 324,52 грн. - витрати на транспортування розукомплектованих вагонів до місця ремонту, 5 297,94 грн. - витрати з подавання та забирання вагонів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні належних (орендованих) позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були понесені витрати на оплату вартості ремонту на загальну суму 180 055,32 грн. через що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати заявлені до стягнення збитки, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕМТРАНС" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46а, ідентифікаційний код: 30600592) збитки у розмірі 180 055,32 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 700,83 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2019.

Суддя І.В. Приходько