ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.12.2019 Справа № 905/1853/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., у судовому засіданні, розглянувши матеріали справи №905/1853/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС», м. Київ,

до Приватного підприємства «ВІЛС», м. Бахмут Донецької області,

про стягнення 35 896,84 грн., що складає суму основного боргу у розмірі 30 096,49 грн., пеню у розмірі 4 793,07 грн., 3% річних у розмірі 412,61 грн., інфляційні витрати в розмірі 594,67 грн.,

Представники сторін

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть спору:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «ОТІС», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «ВІЛС» про стягнення 35 896,84 грн., що складає суму основного боргу у розмірі 30 096,49 грн., пеню у розмірі 4 793,07 грн., 3% річних у розмірі 412,61 грн., інфляційні витрати в розмірі 594,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору № 807 від 31 грудня 2003 року на технічне обслуговування і ремонт ліфтів і диспетчерських систем, внаслідок чого з`явилась грошова заборгованість за несплачену вартість послуг у розмірі 30 096, 49 грн. та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

9 грудня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив № 412 від 06.12.2019 року на позовну заяву, згідно якого останній частково заперечує проти позовних вимог. Позиція відповідача ґрунтується на тому, що ним направлено протокол розбіжностей до Додаткової Угоди від 04.07.2019 року, який було залишено без уваги позивачем, що свідчить про прийняття запропонованих відповідачем змін до зазначеної вище Угоди, а саме узгодження розстрочення погашення грошової заборгованості. Таким чином, відповідач дійшов висновку, що станом на дату подання позовної заяви до суду, сума простроченої заборгованості, з урахуванням сплати 3 000 грн. (платіжне доручення наявне в матеріалах справи), складає 2 016, 08 грн. З огляду на це вимоги щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат також не можуть бути задоволені, адже сума, на яку вони були нараховані, значно більше фактичної простроченої заборгованості. Стосовно пені відповідачем окремо зазначено, що умовами спірного Договору не передбачено такої штрафної санкції, отже у задоволенні позовних вимог в частині пені слід відмовити.

Виходячи з викладеного вище, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення суми у розмірі 2 016, 08 грн. та штрафних санкцій, нарахованих на цю суму та просить суд відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Разом із позовом позивач клопотав про витребування доказів у відповідача, а саме паспорти на ліфти №№ 76409, 76410, 76423, 76424, 76460, 76461, 76463, 76464, 76374, 76375, 76377, 76382, 76383, 89010, 89011, 89117, 89118, 89176, 89177, 89409, 89410, 96050, 96051, 96132, 96133, 96157, 96158, 96159, 96160, 96368, 96369, 96370.

Необхідність витребування цих доказів позивач обґрунтував необхідністю доведеності обставин, викладених у позовній заяві, стосовно встановлення факту належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань.

Виходячи з висновків, до яких дійшов суд під час надання оцінки доказам по справі, в матеріалах справи наявний достатній обсяг доказів факту виконання позивачем своїх зобов`язань за спірним Договором. Крім того, відповідачем, як у відзиві на позовну заяву, так і під час листування між сторонами, факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань не заперечувався, а тому суд, при розгляді справи по суті, дійшов висновку про зайвість витребуванні таких доказів.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази направлення на юридичну адресу та отримання процесуальних документів відповідачем по справі №905/1853/19, а також враховуючи обмежений процесуальний строк розгляду справи, суд робить висновок про належне виконання обов`язку повідомити відповідача про час та місце розгляду зазначеної справи та зазначає, що незабезпечення відповідачем умов для участі останнього у судових засіданнях не може перешкоджати захисту прав третіх осіб у суді.

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та відповідачем не надано доказів в підтвердження поважності причин неявки його повноважного представника в судове засідання, справа розглядається відповідно до ст.202 ГПК України без явки сторін за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2003 року між Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (далі Виконавець) та Приватним підприємством «ВІЛС» (далі Замовник) укладений Договір № 807 на технічне обслуговування і ремонти ліфтів і диспетчерських систем (далі Договір), за змістом п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання з виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів і диспетчерських систем в обсягах згідно Переліку об`єктів та обсягів робіт (Додаток № 1 до Договору), а також ремонту цих ліфтів і диспетчерських систем.

У випадку припинення функціонування ліфта не з вини Виконавця сума оплати за технічне обслуговування у звітному місяці зменшується, починаючи з дня припинення функціонування, за умови підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків станом на кінець звітного місяця. (п. 2.5. Договору)

Згідно з п. 3.1. Договору місячна вартість технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем визначається у Додатку № 1 до Договору.

За змістом п. 3.3. Договору Замовник не пізніше першого числа місяця, наступного за місяцем виконання робіт, перераховує Виконавцю оплату за технічне обслуговування ліфтів і диспетчерських систем у розмірі місячної вартості технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем.

У випадку зміни договірної місячної ціни технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем в поточному місяці Замовник сплачує Виконавцю перерахунок не пізніше строку оплати за наступний місяць. (п. 3.3. Договору)

Відповідно до п. 4.2. Договору при порушенні строків оплати виконаних за цим Договором робіт Замовник сплачує Виконавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (станом на період, за який нараховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Строк дії цього Договору встановлюється з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року. Договір вважається продовженим на наступний і кожен черговий календарний рік на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін не заявила відмови від його пролонгації за один місяць до закінчення строку дії Договору. (п.п. 5.1.-5.2. Договору)

Договір складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

2 жовтня 2017 року між контрагентами за Договором складено та підписано Додаткову Угоду до Договору (далі Угода № 1), п. 1 якої сторони приймають Додаток № 1 «Перечень объектов и стоимость технического обслуживания лифтов и диспетчерских систем» (далі Додаток № 1) до Договору у редакції, долученій до цієї Угоди.

Відповідно до Додатку № 1 встановлено місячну вартість надання послуг за Договором в сумі у розмірі 36 677, 82 грн.

У зв`язку із реорганізацією підприємства відповідача останній Листом від 26 вересня 2018 року звернувся до позивача з проханням виключити з Договору двадцять одиниць ліфтового обладнання, починаючи з 1 жовтня 2018 року.

З огляду на вищенаведене 1 жовтня 2018 року між контрагентами складено та підписано Додаткову Угоду № 1 до Договору (далі Угода № 2), у п. 1 якої сторонами підтверджується заборгованість Замовника перед Виконавцем у розмірі 88 032, 64 грн.

П. 2, 3 Угоди № 2 виключено з Додатку № 1 20 одиниць ліфтового обладнання та встановлено нову місячну вартість наданих послуг у розмірі 11 457, 26 грн.

Відповідно до п. 4 Угоди № 2 сторонами прийнято Додаток № 1 у новій редакції, що додається до Угоди № 2, в якому також визначена місячна вартість наданих послуг у сумі 11 457, 26 грн., що є тотожним п. 3 Угоди № 2.

4 липня 2019 року між контрагентами за Договором складено та підписано Додаткову Угоду до Договору (далі Угода № 3), згідно з п.п. 1, 2 якої сторони дійшли згоди про припинення дії Договору з 1 липня 2019 року та визначили, що умови Угоди № 3 застосовуються до відносин між сторонами, що виникли з 1 липня 2019 року на підставі ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

У п. 3 Угоди № 3 зазначено, що станом на дату укладання Угоди № 3 заборгованість Замовника перед Виконавцем складає 30 096, 49 грн., яку Замовник зобов`язується погасити до 31 липня 2019 року.

Відповідно до п. 3 Угоди з моменту набрання чинності Угоди № 3 зобов`язання сторін, окрім обов`язків Замовника щодо виконання грошових зобов`язань, припиняються. (п. 3 Угоди)

Угода № 3 вважається укладеною з моменту її підписання сторонами. (п. 6 Угоди № 3)

Слід зазначити, що Угода № 3 складена, підписана та скріплена печатками сторін із посиланням на те, що додаткова угода підписана відповідачем з протоколом розбіжностей.

До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено Протокол розбіжностей № 1, відповідно до якого останнім запропоновано укласти п. 3 Угоди № 3 наступним чином: «Сторони підтверджують, що станом на дату укладання цієї додаткової угоди, борг Замовника за технічне обслуговування і ремонти ліфтів та диспетчерських систем за Договором становить 30 096, 49 гривень, яку Замовник зобов`язаний погасити до 31.07.2020р. згідно графіку погашення заборгованості (Додаток № 1 до протоколу розбіжностей № 1). Інші пункти Угоди № 3 залишити без змін.»

На підтвердження належного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором останнім долучено до матеріалів справи журнали технічного огляду ліфту у кількості 33 штуки, листування між контрагентами за Договором, згідно якого вбачається як відсутність заперечень відповідача як проти належного виконання позивачем своїх зобов`язань, так і підтверджується наявність грошової заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 30 096, 49 грн. (станом на 12 вересня 2019 року)

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки на сплату місячної вартості наданих позивачем послуг, а саме: Рахунок № 9807 від 06.09.2018 року на суму у розмірі 36 677, 82 грн., Рахунок № 05807 від 02.05.2019 року на суму у розмірі 11 457, 26 грн., рахунок № 06807 від 01.06.2019 року на суму у розмірі 11 457, 26 грн. та акти про вартість технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем, а саме: акт від 28.09.2018 року на суму у розмірі 36 195, 73 грн., акт від 31.05.2019 року на суму у розмірі 11 457, 26 грн., акт від 27 липня 2019 року на суму у розмірі 11 457, 26 грн.

Місячна вартість наданих договірних послуг за рахунками є тотожною вартості тих самих послуг, зафіксованих у актах, за виключенням рахунку та акту за вересень 2018 року у зв`язку з тим, що 15 вересня 2018 року посадовими особами юридичних осіб-контрагентів зафіксовано факт зупинки ліфту № 96133, що підтверджується дефектним актом від 15.09.2018 року, також долученим до матеріалів справи.

У зв`язку з викладеними вище обставинами, сторонами на підставі п. 2.5. Договору було скориговано ціну наданих послуг та встановлено, що за вересень 2018 року Замовник має сплатити вартість наданих послуг у розмірі 36 195, 73 грн.

На підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем останнім надано Акт звірки взаємних розрахунків за період з січня 2018 року по червень 2019 року, згідно якого вбачається, що станом на 30 червня 2019 року заборгованість відповідача складає 40 096, 58 грн.

Проведення розрахунків між сторонами також підтверджується випискою з банківського особового рахунку позивача, дані у якій є тотожні даним, викладеним в акті звірки, за виключенням сплати позивачем 4 липня 2019 року на користь позивача суми у розмірі 10 000 грн., а також платіжного доручення № 628 від 10.10.2019 року, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, які не були включені до акту звірки виходячи з періоду, за яким укладено акт звірки. Акт складено, підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

Крім того, позивач зазначає, що заборгованість відповідача також підтверджується листуванням між контрагентами, зокрема листом від 09.08.2019 року, за змістом якого відповідач проти заборгованості за Договором у розмірі 30 096, 49 грн. не заперечує та пропонує позивачу розстрочити процес погашення заборгованості.

Надавши правову кваліфікацію відносинам, що склались між сторонами, суд робить висновок, що вони пов`язані із наданням послуг. За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таке імперативне врегулювання договірних відносин усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, гарантують право учасникам договірних відносин бути впевненими в тому, що кожна зі сторін має виконувати умови договору належним чином, а цивільні права, що ґрунтуються на його умовах, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином здійснював свої зобов`язання за договором, оплату послуг за Договором в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим позивач правомірно вимагає стягнути з відповідача заборгованість за несплачену вартість наданих ним послуг.

Позивачем надано розрахунок суми позовних вимог, згідно якого останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вересень 2018 року у розмірі 7 181, 97 грн., травень 2019 року у розмірі 11 457, 26 грн. та червень 2019 року у розмірі 11 457, 26 грн.

За текстом відзиву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що останнім направлено на адресу позивача протокол розбіжностей до Угоди № 3, згідно якого відповідач не заперечував проти грошової заборгованості перед позивачем, але запропонував встановити графік погашення заборгованості (розстрочення погашення заборгованості), який був залишений поза увагою позивачем. Таким чином, відповідач дійшов висновку про прийняття позивачем запропонованих до Угоди № 3 змін та вважає, що зобов`язання щодо сплати грошової заборгованості розстрочено до липня 2020 року.

Відповідно до ст. ст. 626, 638 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у протоколі розбіжностей запропоновано розстрочити строк сплати 30 096, 49 гривень до 31.07.2020р. згідно графіку погашення заборгованості (Додаток № 1 до протоколу розбіжностей № 1). Інші пункти Угоди № 3 залишити без змін.

Але, як свідчать матеріали справи, зазначений протокол розбіжностей не було підписано позивачем.

Враховуючи погодження сторонами всіх умов додаткової угоди, крім строку сплати заборгованості, суд, з урахуванням приписів ст. 181 ГПК України, зазначає про відсутність домовленості сторін щодо встановлення будь-якого іншого строку (31.07.2019 або до 31.07.2020 року), ніж той, що передбачений договором. Тому у визначенні строків виконання грошових зобов`язань, суд виходить з вимог п. 3.3 договору.

Після перевірки судом наданих до матеріалів справи доказів, суд зазначає, що позивач належними доказами довів суму заборгованості у розмірі 30 096, 49 грн., підтвердивши невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати зазначеної суми належними доказами. Відповідачем було лише частково спростовано суму спірної заборгованості в частині погашення 3 000 грн., підтвердивши це платіжним дорученням № 628 від 10.10.2019 року. Слід зазначити, що суму у розмірі 3 000, 00 грн. було сплачено вже після звернення позивача до суду, а тому позивач не мав можливості врахувати даний платіж під час розрахунку позовних вимог.

Таким чином суд, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, закриває провадження у справі в рамках суми у розмірі 3 000, 00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд додатково звертає увагу позивача, що останній має право на повернення сплаченої суми судового збору за частину заявлених вимог, що складає суму у розмірі 3 000, 00 грн. в порядку статті 7 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку з викладеним вище суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості правомірними та задовольняє їх частково в межах 27 096, 49 грн.

Крім основної заборгованості позивач просив суд стягнути пеню у розмірі 4 793, 07 грн., 3% річних у розмірі 412, 61 грн. та 594, 67 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися у строки, встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Особливості регулювання відповідальності за порушення грошових зобов`язань у відносинах суб`єктів господарювання визначаються приписами статей 534, 549-552 ЦК України, статей 229-234 ГК України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

П. 4.2. Договору сторонами встановлено, що при порушенні строків оплати виконаних за цим Договором робіт Замовник сплачує Виконавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (станом на період, за який нараховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочки.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що умовами Договору не обумовлено стягнення пені, у зв`язку з чим останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у повному обсязі.

Поняття неустойки врегульовано статтею 549 Цивільного кодексу України. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проаналізувавши контекстний зміст наведеної вище статті, суд дійшов висновку, що пеня є одним з різновидів неустойки, головною ознакою якої є її обчислення у відсотках від простроченого грошового зобов`язання.

Умовами Договору (п. 4.2.) встановлено зобов`язання сплати Замовником неустойки у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України (станом на період, за який нараховується пеня) від суми заборгованості за кожен день прострочки. Отже, штрафні санкції за Договором мають сплачуватися у залежності від обсягу простроченого грошового зобов`язання.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позицію відповідача необґрунтованою та вважає, що у даних правовідносинах п. 4.2. Договору врегульовано відповідальність Замовника (відповідача) за прострочення грошового зобов`язання у вигляді неустойки, а саме пені, яка у свою чергу розраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення пені правомірними, але, разом з тим, зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний розрахунок пені, відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача 2 532, 43 грн. пені за прострочене зобов`язання з вересня 2018 року у розмірі 7 181, 97 грн. у період з 2 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, 1 284, 13 грн. пені за прострочене зобов`язання травня 2019 року у розмірі 11 457, 26 грн. у період з 4 червня 2019 року по 30 вересня 2019 року та 976, 51 грн. пені за прострочене зобов`язання червня 2019 року у період з 2 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені, судом встановлено, що правомірним періодом нарахування пені за грошовими зобов`язаннями відповідача за вересень 2018 року у розмірі 7 181, 97 грн. є період з 2 жовтня 2018 року по 1 квітня 2019 року.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що належною сумою пені за прострочені грошові зобов`язання відповідача є сума у розмірі 3 542, 03 грн., а тому суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення пені частково у розмірі 3 542, 03 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 412, 61 грн. та 594, 67 грн. інфляційних втрат.

Ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає його арифметично вірним та задовольняє вимоги щодо стягнення 3 % річних в повному обсязі в сумі 412, 61 грн.

Стосовно позовних вимог в частині інфляції суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем зазначено наступні періоди щодо нарахування інфляційних втрат: на грошове зобов`язання за вересень 2018 року позивачем нараховано інфляційні втрати у період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року, на грошове зобов`язання за травень 2019 року період з червня 2019 року по вересень 2019 року, на грошове зобов`язання за червень 2019 року з липня 2019 року по вересень 2019 року.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Такої позиції висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 5 липня 2019 року по справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції, встановив, що належним періодом нарахування інфляційних втрат є період з листопада 2018 року по вересень 2019 року, з липня 2019 року по вересень 2019 року та з серпня 2019 року по вересень 2019 року відповідно.

Перерахувавши вимоги позивача в частині інфляційних втрат належним чином, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат частково в межах суми у розмірі 433, 05 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 74, 76, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «ОТІС» про витребування у Приватного підприємства «ВІЛС» оригіналів паспортів на ліфти відмовити.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ОТІС» до Приватного підприємства «ВІЛС» про стягнення 35 896,84 грн., що складає суму основного боргу у розмірі 30 096,49 грн., пеню у розмірі 4 793,07 грн., 3% річних у розмірі 412,61 грн., інфляційні витрати в розмірі 594,67 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ВІЛС» (84500, Донецька обл., місто Бахмут (Артемівськ), вул. Чайковського, будинок 101, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м.Київ, вулиця Чистяківська, будинок 32, ) суму заборгованості у розмірі 31 484, 18 грн., з яких: 27 096,49 грн. сума основного боргу, 3 542, 03 грн. - пеня, 412, 61 грн. 3% річних, 433, 05 грн. втрати від інфляції, а також суму судового збору у розмірі 1 684, 91 грн.

Закрити провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ОТІС» до Приватного підприємства «ВІЛС» про стягнення 35 896,84 грн., що складає суму основного боргу у розмірі 30 096,49 грн., пеню у розмірі 4 793,07 грн., 3% річних у розмірі 412,61 грн., інфляційні витрати в розмірі 594,67 грн. в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 3 000, 00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2019р.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).