РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019Справа № 910/14310/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Енергоринок" (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032)

до Приватного підприємства "Гарант Енерго М" (вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107)

про стягнення 59 784 005,68 грн,

Представники сторін:

від позивача: Єременко О.А.,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Енергоринок" до Приватного підприємства "Гарант Енерго М" про стягнення 59 784 005,68 грн, з яких: 52 992 097,60 грн - основний борг, 555 757,75 грн - 3% річних, 160 979,17 грн - інфляційні, 6 075 171,16 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 16275/01 від 29.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/14310/19, підготовче засідання призначено на 18.11.2019.

18.11.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про залучення доказів.

В підготовче засідання 18.11.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

В підготовчому засіданні представник позивача підтримав викладене у позові клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Приватне акціонерне товариство "НЕК "Укренерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕНЕРГІЯ-НОВОЯВОРІВСЬК", Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ", Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівенерготехресурс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРУ ТРЕЙДІНГ".

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Розглянувши клопотання вказане позивача, зважаючи на предмет та підстави позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для залучення зазначених осіб до участі у справі третіми особами, оскільки позивачем не наведено обґрунтованих обставин та не подано відповідних доказів, які б свідчили про те, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки усіх перерахованих вище осіб.

Ухвалою від 18.11.2019, занесеною до протоколу судового засідання, суд постановив відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Приватне акціонерне товариство "НЕК "Укренерго", Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕНЕРГІЯ-НОВОЯВОРІВСЬК", Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЬВІВЕНЕРГОЗБУТ", Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівенерготехресурс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївська електропостачальна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕРУ ТРЕЙДІНГ".

За наслідками підготовчого засідання 18.11.2019 суд постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.12.2019.

В підготовче засідання 04.12.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 18.12.2019.

В судове засідання 18.12.2019 з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Своїм правом на подання відзиву на позов відповідач у визначений строк відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи обмеженість процесуального строку, суд уважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 18.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 між Державним підприємством «Енергоринок» (далі - ДПЕ) та Приватним підприємством «Гарант Енерго М» (далі - ОСР) укладено договір № 16275/01 (надалі також - договір), за умовами п. 1.1 якого ДПЕ зобов`язується продавати, а ОСР зобов`язується купувати електричну енергію, необхідну для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл електричними мережами та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 3.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць (з першого по останнє число включно).

За приписами пунктів 4.10-4.14 договору ДПЕ надсилає ОСР електронною поштою до 11 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Акт купівлі-продажу електричної енергії між ДПЕ та ОСР (далі - Акт купівлі-продажу) за формою, наведеною у Додатку №2 до Договору.

ДПЕ до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, надсилає ОСР поштою (або за письмовим зверненням ОСР іншим прийнятним для Сторін засобом комунікації) Акт купівлі-продажу, підписаний зі свого боку, у двох примірниках.

ОСР в триденний термін після отримання Акт купівлі-продажу зі свого боку підписує його у двох примірниках та надсилає до ДПЕ один примірник поштою (або за письмовим зверненням ОСР іншим прийнятним для Сторін засобом комунікації).

Якщо ОСР не надішле Акт купівлі-продажу до кінця місяця, наступного за розрахунковим, то з наступного розрахункового місяця вступає в силу такий порядок: ДПЕ надсилає ОСР поштою до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, Акт купівлі-продажу, не підписаний зі свого боку. ОСР підписує Акт у двох примірниках і направляє їх на адресу ДПЕ. ДПЕ в триденний термін після отримання Акта купівлі-продажу зі свого боку підписує їх у двох примірниках та надсилає до ОСР один примірник поштою. Такий порядок зберігається до повернення в ДПЕ всіх Актів купівлі-продажу, які були направлені на адресу ОСР.

Документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ОСР, є підписаний з боку ДПЕ та ОСР та скріплений печатками (за наявності) Акт купівлі-продажу.

У разі необхідності, ОСР може скоригувати заявлений обсяг купівлі електричної енергії для компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл до 15-го числа (включно) розрахункового місяця за умови надання до ДПЕ скоригованого Повідомлення у такому ж порядку, як це передбачено в п. 4.2.1 договору.

Вартість заявленого обсягу купівлі електроенергії у скоригованому повідомленні розраховується за встановленою НКРЕКП прогнозованою оптовою ринковою ціною на відповідний розрахунковий період.

При здійсненні ОСР коригування вказані в скоригованому Повідомлення розміри оплати за етапи до 15 числа (включно) розрахункового місяця не коригуються. Коригуються розміри оплати за етапи, наступні після 15 числа розрахункового місяця. При цьому різниця між скоригованою сумарною оплатою вартості етапів до 15 числа (включно) розрахункового місяця та сумарною оплатою вартості етапів до 15 числа (включно) розрахункового місяця враховується в наступному етапі після 15 числа розрахункового місяця.

Скориговане Повідомлення, отримане ДПЕ після 15 числа розрахункового місяця, не розглядається.

Як встановлено у п. 6.2.2 договору остаточний розрахунок за куплену ОСР в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці на підставі Акта купівлі-продажу, отриманим ОСР відповідно до п. 4.10 Договору, здійснюється ОСР до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої ОСР електроенергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу та сумарною оплатою ОСР за розрахунковий період з урахуванням ПДВ. У цьому випадку ОСР зобов`язаний обов`язково вказати призначення платежу, в якому обов`язково зазначається відповідний договір, за яким здійснюється купівля-продаж електроенергії та розрахунковий період.

У разі наявності у ОСР зауважень до Акта купівлі-продажу (при наявності розбіжностей), наданого ДПЕ відповідно до п. 4.10 Договору, ОСР повідомляє про це ДПЕ. а остаточний розрахунок за куплену ОСР в ДПЕ електричну енергію здійснюється ОСР до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, у розмірі, визначеному в наданому ДПЕ Акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей. У цьому випадку ОСР зобов`язаний обов`язково вказати призначення платежу.

Згідно з п. 7.3.1 договору, порушення строків оплати за отриману електроенергію, передбачених розділом 6 Договору. В разі несплати ОСР за куплену в ДПЕ електроенергію у терміни, встановлені пп. 6.2.2 Договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ нараховує пеню ОСР у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення. Сплата ОСР пені здійснюється з поточного рахунку ОСР на поточний рахунок ДПЕ.

Договір вступає в силу з 01.01.2019 та діє до 30.06.2019. (п. 10.5 договору)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було придбано у позивача електроенергію за період січень-червень 2019 року, на загальну суму 53 938 873,30 грн, однак зобов`язання з її оплати виконано частково, внаслідок чого заборгованість відповідача за договором складає 52 992 097,60 грн. Окрім цієї суми основного боргу позивач, у зв`язку з простроченням його сплати відповідачем, також просить стягнути з відповідача 555 757,75 грн 3% річних, 160 979,17 грн інфляційних нарахувань та 6 075 171,16 грн пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом серпня січня-червня 2019 року на виконання умов договору позивач продав, а відповідач в свою чергу купив електроенергію загальною вартістю 53 938 873,30 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2019, від 28.02.2019, від 30.04.2019, від 31.03.2019, від 31.05.2019, від 30.06.2019, а також актами корегування до актів купівлі-продажу за лютий, березень, квітень від 27.06.2019, які підписані представниками сторін без заперечень та зауважень й скріплені їх печатками.

Однак, згідно з наданими позивачем відомостями, вартість придбаної електроенергії відповідач оплатив лише частково на суму 946 775,70 грн.

Відповідно до 6.2.2 договору строк виконання зобов`язань з остаточного розрахунку за продану позивачем електроенергію на час розгляду справи настав, проте, матеріали справи не містять жодних належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу у повному обсязі.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату придбаного товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 52 992 097,60 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в розмірі 52 992 097,60 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення інфляційні у розмірі 160 979,17 грн та 3% річних у розмірі 555 757,75 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок 3% річних за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 15.02.2019 по 31.08.2019, суд дійшов висновку, що ці вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Ураховуючи наведене вище, суд зазначає, що позивачем невірно здійснено нарахування інфляційних, оскільки, з огляду на те, що прострочення відповідача з оплати за січень та лютий 2019 розпочалося 15.02.2019 та 15.03.2019 відповідно, що становить менше місяця, то неправомірним є нарахування індексу інфляції за лютий та березень 2019 року.

Отже, за самостійним розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягають інфляційні у сумі 159 063,05 грн, тобто, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6 075 171,16 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 7.3.1 договору встановлено, що порушення строків оплати за отриману електроенергію, передбачених розділом 6 Договору. В разі несплати ОСР за куплену в ДПЕ електроенергію у терміни, встановлені пп. 6.2.2 Договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ нараховує пеню ОСР у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог частково на суму 6 075 171,06 грн, оскільки позивачем неправильно здійснено такий розрахунок.

Відповідач обставин свого прострочення у відносинах з позивачем не спростував, доказів вчасного виконання своїх зобов`язань за договором не надав.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, зважаючи на відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Гарант Енерго М" (вул. Багговутівська, 17-21, м. Київ, 04107, ідентифікаційний код 34795648) на користь Державного підприємства "Енергоринок" (вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 21515381) борг у розмірі 52 992 097 (п`ятдесят два мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі дев`яносто сім) грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 555 757 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн 75 коп., інфляційні у розмірі 159 063 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч шістдесят три) грн. 05 коп., пеню у розмірі 6 075 171 (шість мільйонів сімдесят п`ять тисяч сто сімдесят одна) грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 672 328 (шістсот сімдесят дві тисячі триста двадцять вісім) грн 45 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23.12.2019

Суддя Т. Ю. Трофименко