ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"18" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/738/19

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., розглянувши справу

За позовом Державного підприємства Бориспільське лісове господарство

до Щасливської сільської ради

про стягнення збитків у сумі 584 105,73 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: Топоров А.О.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду Київської області (суддя Грабець С.Ю.) перебувала справа за позовом Державного підприємства Бориспільське лісове господарство до Щасливської сільської ради про стягнення збитків у сумі 584 105,73 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на те, що відповідач не відшкодував вартість вилученої земельної ділянки, право постійного користування якою припинено, на підставі рішення Щасливської сільської ради №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2019 у справі № 911/738/19, було закрито провадження у справі № 911/738/19 за позовом Державного підприємства Бориспільське лісове господарство до Щасливської сільської ради про стягнення збитків у сумі 584 105,73 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 12.06.2019 Державне підприємство Бориспільське лісове господарство звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 у справі № 911/738/19 апеляційну скаргу Державного підприємства Бориспільське лісове господарство на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.06.2019 у справі № 911/738/19 задоволено: ухвалу Господарського суду Київської області від 12.06.2019 у справі № 911/738/19 скасовано; справу № 911/738/19 передано до Господарського суду Київської області.

Відповідно до п. 5.5. розділу 5 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Київської області затверджених рішенням зборів суддів Господарського суду Київської області від 23.06.2017 року № 18 розподіл судових справ, рішення в яких скасовувались апеляційною чи касаційною інстанціями з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, здійснюється у порядку, передбаченому для позовних заяв, за виключенням судді, колегії суддів, судове рішення яких скасоване.

Згідно автоматичного розподілу судової справи між суддями дану справу передано на розгляд судді Сокуренко Л.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2019 справу № 911/738/19 прийнято до свого провадження суддею Сокуренко Л.В. та ухвалено її розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 02.10.2019 о 15:50.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.08.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08325, Київська обл., Бориспільський район, с. Гора, вул. Лісова, буд. 1.

Зазначене поштове відправлення було вручено відповідачу 03.09.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 993.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 29.08.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

02.10.2019 представник відповідача в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 02.10.2019 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовочго судового засідання на 23.10.2019.

03.10.2019, з метою повідомлення відповідача про дату судового засіданні, судом складено та направлено на адресу відповідача ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатом 11.10.2019 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у матеріалах справи).

Судом, з метою дослідження та встановлення всіх обставин справи, а також, на виконання вказівок Північного апеляційного господарського суду, викладених у постанові суду від 13.08.2019 у справі № 911/738/19, здійснено запит до Архіву Господарського суду Київської області щодо витребування справи № 911/1729/15.

23.10.2019 представник відповідача в друге судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 23.10.2019 судом оголошено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого судового засідання на 07.11.2019, яка занесена до протоколу судового засідання.

28.10.2019, з метою повідомлення відповідача про дату судового засіданні, судом складено та направлено на адресу відповідача ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатом (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у матеріалах справи).

07.11.2019 представником позивача подано до канцелярії суду письмові пояснення з урахуванням висновків суду, встановлених у постанові Північного апеляційного господарського суду по справі № 911/738/19 від 13.08.2019.

07.11.2019 представник відповідача втретє не з`явився в судове засідання, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 07.11.2019 судом оголошено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 21.11.2019, яка занесена до протоколу судового засідання.

11.11.2019, з метою повідомлення відповідача про дату судового засіданні, судом складено та направлено на адресу відповідача ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатом (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у матеріалах справи).

21.11.2019 представник відповідача знову не з`явився в судове засідання, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 21.11.2019 судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 911/738/19 до судового розгляду по суті на 11.12.2019.

27.11.2019, з метою повідомлення відповідача про дату судового засіданні, судом складено та направлено на адресу відповідача ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатом (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у матеріалах справи).

11.12.2019 представник відповідача в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 11.12.2019 судом оголошено перерву до 18.12.2019.

12.12.2019, з метою повідомлення відповідача про дату судового засіданні, судом складено та направлено на адресу відповідача ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатом (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне у матеріалах справи).

18.12.2019 представник відповідача в судове засідання не з`явився, вимоги ухвали суду від 29.08.2019 не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином; у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

18.12.2019 суд, в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи № 911/738/19, матеріали справи № 911/1729/15, а також рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/3556/17 від 26.06.2018, постанову Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 359/5388/15-а від 14.06.2017 та заслухавши пояснення представника позивача, прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Рішенням Щасливської сільської ради №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 припинено право користування земельною ділянкою Бориспільським держлісгоспом загальною площею 10,0 га лісів та залишено її у запасі земель сільської ради, як зелені насадження, що тимчасово не надана у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

Відповідачем частково відшкодовано позивачу збитки, заподіяні вилученням відповідної земельної ділянки, а саме: відшкодовано вартість земельних насаджень на земельній ділянці 3,2 га, що підтверджено позивачем в судовому засіданні.

13.06.2006 ДП «Бориспільське лісове господарство» звернулось до відповідача з листом №268 та вимагало у строк до 25.09.2006 перерахувати збитки у вигляді відшкодування вартості лісових насаджень на іншій частині земельної ділянки - 6,8 га у сумі 584 105,73грн.

Пунктом 1.1 розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації №658 від 10.11.2014 «Про затвердження актів по визначенню розмірів збитків вартості лісових насаджень на земельних ділянках Щасливської сільської ради, ПП «Юридична справа», ПП «ОСОБА_3М.» затверджено, складений на підставі розрахунку ДП «Бориспільське лісове господарство», акт по визначенню розмірів збитків у вигляді вартості лісових насаджень у зв`язку з припиненням права користування земельною ділянкою площею 6,8га Бориспільського держлісгоспу та зарахуванням її до земель запасу села Проліски на території Щасливської сільської ради та зобов`язано Щасливську сільську раду перерахувати кошти на загальну суму 969 595,50 грн. у термін та в порядку, визначеному чинним законодавством. В подальшому, зазначений пункт розпорядження визнано протиправним та скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 359/5388/15-а від 14.06.2017

Позивач 12.12.2014 направив відповідачу лист №422 від 11.12.2012, відповідно до якого просив перерахувати збитки у розмірі 969 595,50 грн., визначених у розпорядженні Бориспільської районної державної адміністрації №658 від 10.11.2014.

Вказана вимога відповідачем не виконана, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до господарського суду щодо сплати відповідачем збитків у вигляді вартості лісових насаджень у розмірі 969 595,50грн.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1729/15 від 31.03.2016 в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю. При цьому, в рішенні суду встановлено, що позивач після припинення рішенням Щасливської сільської ради №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 права користування земельною ділянкою Бориспільським держлісгоспом загальною площею 10,0 га лісів визначав різну суму збитків, спричинених таким вилученням.

Так, позивач листом № 268 від 13.09.2016 звертався до відповідача з вимогою про сплату збитків у сумі вартості лісових насаджень на площі 6,8га у сумі 584105,73грн (т. 1 арк с. 13-15).

У позовній заяві позивач з посиланням на розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №658 від 10.11.2014 просить стягнути з відповідача збитки у вигляді вартості лісових насаджень у розмірі 969 595,50грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку цієї суми збитків ним застосовувались ціни на лісородукцію франко-верхній склад, які затверджені наказом директора ДП «Бориспільське лісове господарство» №8 від 03.01.2014 (т. 2 арк с. 63-68).

Зазначене свідчить про те, що заявлена позивачем до стягнення сума збитків визначена ним не на момент заподіяння цих збитків.

При цьому, зазначене розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №658 від 10.11.2014 та затверджений ним акт не є правопороджуючими.

А тому право вимоги позивача та обов`язок відповідача зі сплати завданих збитків виникли не після затвердження вказаного акта, оскільки згідно норм чинного законодавства лише факт заподіяння збитків є тією обставиною, з настанням якої у потерпілої особи виникає право вимоги їх відшкодувати.

Судом, у рішенні Господарського суду Київської області у справі № 911/1729/15 від 31.03.2016 встановлено, що моментом заподіяння збитків, спричинених ДП «Бориспільське лісове господарство» припиненням його права користування земельною ділянкою, є 24.02.2004.

Відповідач у відзиві на позов заявив про застосування до заявлених позивачем вимог позовної давності (т. 1 арк.с. 64-66).

Перебіг позовної давності не переривався, не зупинявся, поважні причини його пропуску відсутні.

Твердження позивача про те, що моментом спричинення збитків і початком перебігу позовної давності є дата прийняття розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №658 від 10.11.2014, не відповідає обставинам справи і не узгоджується з нормами закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив, що ДП «Бориспільське лісове господарство» звернулось з даним позовом у суд після спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, що є підставою для відмови у позові.

Зазначене рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/1729/15 від 31.03.2016 було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 911/1729/15 та постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2017 у справі № 911/1729/15.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факти встановлені у рішенні Господарського суду Київської області у справі № 911/1729/15 від 31.03.2016, постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 911/1729/15 та постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2017 у справі № 911/1729/15 мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Після розгляду вищенаведеної справи, 20.03.2019 позивачем знову подано до Господарського суду Київської області позовну заяву до відповідача, тільки вже з вимогою про сплату збитків у сумі вартості лісових насаджень на площі 6,8 га у сумі 584 105,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2019 провадження у справі № 911/738/19 закрито на підставі п.3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до того ж відповідача, з тією самою позовною вимогою, з тих самих підстав, що й у справі № 911/1729/15. При цьому, судом відхилено доводи позивача, в яких останній стверджував, що у справі № 911/1729/15 інша підстава позову, а саме акт щодо визначення та відшкодування лісових та інших багаторічних насаджень власникам землі та землекористувачам на території Бориспільського району Київської області від 10.10.2018, затверджений Головою Бориспільської районної державної адміністрації Київської області. Господарський суд дійшов висновку, що вищенаведене твердження позивача спростовується рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1729/15 від 31.03.2016, з якого вбачається, що встановлення фактичного розміру збитків, спричинених позивачу в зв`язку з припиненням його права користування земельною ділянкою, не вплинуло б на результат вирішення спору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 у справі № 911/738/19 ухвалу Господарського суду Київської області від 12.06.2019 провадження у справі № 911/738/19 скасовано, а матеріали справи передано на розгляд господарського суду.

Скасовуючи ухвалу господарського суду, Північний апеляційний господарський суд звернув увагу суду першої інстанції на те, що позивач в позовній заяві посилається на приписи ст. 156, 157 Земельного кодексу України та Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (далі Порядок № 284).

Вказані правові положення унормовують відшкодування збитків, спричинених власникам землі та землекористувачам, не лише у вигляді прямої дійсної шкоди, а й у вигляді упущеної вигоди неодержаних доходів.

Зокрема, п. 1 Порядку № 284 передбачає, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають не лише вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень, а й інші збитки землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, доход, який міг би одержати землекористувач із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу).

В постанові також вказано, що за твердженням скаржника, в обох справах предметом позову заявлено відшкодування збитків, проте розрахованих по різному: збитки в розмірі вартості лісових насаджень на момент заподіяння шкоди чи збитки в розмірі ринкових цін на лісопродукцію.

Враховуючи зазначене, Північний апеляційний господарський суд наголосив, що Господарським судом Київської області не було встановлено, які саме збитки (реальні збитки чи упущена вигода) були предметом судового розгляду у справі № 911/1729/15, а які були заявлені до відшкодування у справі № 911/738/19 та не перевірив доводи ДП "Бориспільське лісове господарство" з приводу різних предметів позовів та передчасно закрив провадження у справі № 911/738/19.

Господарським судом Київської області прийнято справу № 911/738/19 до свого провдження та встановлено наступне:

Статтею 156 Земельного кодексу України унормовано, що землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Згідно статті 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Абзацом 1 пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 (далі - Порядок) передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку, до складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки; результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 3 Порядку відшкодуванню підлягають, зокрема, вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку, при вилученні (викупі) земельних ділянок до земель запасу збитки відшкодовують власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, ради, які прийняли рішення про вилучення (викуп) земель.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Наразі суд наголошує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, а також, з наданих позивачем усних та письмових пояснень, предметом позову є реальні збитки у розмірі 584 105,73 грн.; підставою звернення до відповідача з вимогою відшкодування збитків в даній справі є припинення права користування позивачем земельною ділянкою, загальною площею 10,0 га лісів, за рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV. При цьому, суд вважає, що позивач помилково вважає та посилається на затверджений головою Бориспільської районної державної адміністрації акт від 10.10.2018, як на підставу позову, який є лише доказом, поданим на підтвердження обставин справи.

Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 у справі № 911/738/19.

Господарський суд наголошує, що відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Правила відшкодування збитків містяться у ст. 623 ЦК. Загальне поняття "збитки" складається із двох складових.

По-перше, це так звана "реальна шкода", під якою коментована стаття розуміє дві групи витрат: 1) витрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може бути вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв`язку із знищенням речі (наприклад, вартість втраченого ремонту внаслідок знищення шарового крану стояку водопостачання в квартирі та затоплення квартири) тощо. 2) Витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається до уваги перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо. Також під дане визначення підпадають ті грошові штрафні санкції, які потерпілий сплатив або має сплатити у зв`язку із невиконання ним зобов`язання перед третьою особою, якщо таке невиконання є наслідком порушення його цивільного права.

По-друге, поняття "збитки" включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права (наприклад, особа домовилася про надання грошей в позику під проценти, але не надала гроші в позику, оскільки боржник з нею не розрахувався. Саме сума запланованих, але неотриманих процентів в даному випадку буде складати упущену вигоду).

Суд, дослідивши матеріали даної справи та справи № 911/1729/15, встановив, що предметом розгляду даної справи є реальні збитки, оскільки вони розраховані у розмірі вартості лісових насаджень на момент заподіяння збитків. В свою чергу, предметом розгляду справи № 911/1729/15 була упущена вигода, так як зазначені збитки хоча і розраховувались з урахуванням розміру вартості лісових насаджень, проте, станом не на момент заподіяння збитків, а вже через 10 років, з урахуванням ринкової вартості цін станом на 2014 рік. Тобто, предмети справ № 911/1729/15 та № 911/738/19 є різними, що виключає можливість суду застосувати до них п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України і, в свою чергу, закрити провадження у даній справі, в зв`язку з розглядом Господарським судом Київської області справи № 911/1729/15 між тимиж сторонами.

Проте, як було зазначено раніше, з інформації, яка міститься у державному реєстрі судових рішень і є загальнодоступною, судом було встановлено, що 26.06.2018 Господарським судом Київської області було винесено рішення у справі № 911/3556/17, яким було в задоволенні позову Державного підприємства Бориспільське лісове господарство до Щасливської сільської ради про стягнення збитків у сумі 584 105,73 грн. відмовлено повністю. Суд мотивував відмову в задоволенні позову наступним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що у зв`язку з прийняттям на сесії Щасливської сільської ради рішення від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV "Про припинення права користування земельною ділянкою Бориспільським Держлісгоспом" та не відшкодуванням сільською радою товариству вартості вилучених лісових насаджень на площі 6,8 га землі, останньому було завдано збитків у розмірі 584 105,73 грн.

02.03.2004 директором Бориспільського держлісгоспу було затверджено, проведений начальником Вишеньківського лісового господарства, станом на 24.02.2004 розрахунок суми збитків вартості лісових насаджень, спричинених припиненням права користування земельною ділянкою Бориспільського держлісгоспу площею 10 га на підставі рішення Щасливської сільської ради від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV.

Згідно з даних розрахунку до відшкодування підлягала сума збитків у розмірі 681998,69 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Позивач доводить правомірність розрахованого ним розміру збитків, спричинених припиненням права постійного користування земельною ділянкою лісового фонду, з посиланням на розрахунок втрат, складений уповноваженим представником Бориспільського держлісгоспу одноособово. Інших актів, оформлених комісією, які б засвідчили розмір збитків у сумі, заявленій позивачем до відшкодування, до суду надано не було, їх існування станом на час розгляду справи в суді, з посилання на письмові чи електронні докази, не доведено.

Разом з тим, суд, у справі № 911/3556/17 зазначає, що власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила відповідні дії щодо належних їм земельних ділянок, у випадках, встановлених Главою 24 Земельного кодексу України, лише у разі дотримання процедури, передбаченої Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 (постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Враховуючи викладене та встановлені судом за результатами розгляду справи № 911/738/19 обставини, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було надано в обгрунтування правомірності заявленої ним суми збитку належних та допустимих доказів тому, що при визначенні розміру відшкодування, належного до сплати відповідачем за наслідками вилучення лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, позивачем було дотримано процедури, визначеної Порядком № 284, а саме: було створено комісію, яка була б повноважною визначити розмір збитків заподіяних землекористувачу, а тому вказане виключає можливість задоволення позову через недоведеність позивачем заявлених вимог в частині суми збитку, належної до стягнення з відповідача.

Наразі, судом встановлено, що предметом спору у справі № 911/3556/17, як і в даній справі, є збитки, завдані позивачу, внаслідок припинення права користування позивачем земельною ділянкою, загальною площею 10,0 га лісів, за рішенням Щасливської сільської ради від 24.02.2004 № 153.12-16-ХХІV, які розраховані станом на 24.02.2004 (безпосередньо на момент завдання таких збитків) з урахуванням розміру вартості лісових насаджень, що, у відповідності до норм ЦК України, і є реальними збитками.

При цьому, моментом заподіяння збитків, спричинених ДП «Бориспільське лісове господарство» припиненням його права користування земельною ділянкою, є 24.02.2004 - дата прийняття відповідачем рішення №153.12-16-ХХІV від 24.02.2004 про припинення права користування земельною ділянкою Бориспільським держлісгоспом загальною площею 10,0 га.

Обов`язок же відповідача, зі сплати завданих збитків, виник не після складання акта від 10.10.2018 Бориспільською районною державною адміністрацією по визначенню розмірів збитків, як вважає позивач, оскільки акт не є правопороджуючим документом, та лише факт заподіяння збитків є тією обставиною, з настанням якої у потерпілої особи виникає право вимоги їх відшкодувати.

Аналогічні правові висновки, викладені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2015 у справі № 911/1729/15.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 175 ГПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, виходячи з наявності такого, що набрало законної сили рішення по справі №911/ 3556/17 між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих самих підстав, суд дійшов висновку стосовно закриття провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч. ч. 4, 5 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про повернення сплаченого судового збору, тому підстав для його повернення позивачу не має.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі № 911/735/19 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Згідно ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.12.2019.

Суддя Л.В. Сокуренко