ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2187/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Лавриненко Л.В.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Крижов С.В.

від відповідача: Ярошенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 27.02.2019, суддя в І інстанції Степанова Л.В., повний текст якого складено 05.03.2019 в м. Одесі

у справі № 916/2187/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення 4607711,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 4 607 711,09 грн., з яких: 3 185 000 грн. основного боргу, 1 139 202,46 грн. втрат від інфляції та 283 508,63 грн. 3% річних, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Кодимський" від 21.05.2015.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Кодимський" від 21.05.2015 не здійснив оплату вартості 49% частки у статутному капіталі ТОВ "Соковий завод Кодимський" у розмірі 3 185 000 грн. протягом 30 банківських днів (в редакції договору про внесення змін від 08.06.2015), тобто з 21.05.2015 до 02.07.2015, заборгованість становить 3 185 000 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 1 139 202,46 грн. втрат від інфляції та 283 508,63 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

ОСОБА_2 позов не визнав посилаючись на те, що виконав своє зобов`язання належним чином у встановлений договором купівлі-продажу строк, оскільки:

- сторони погодили, що виконання зобов`язань покупця за договором купівлі-продажу здійснюватиметься шляхом зарахування ОСОБА_2 на користь ТОВ "Соковий завод Кодимський" грошових коштів від імені ОСОБА_1 ;

- на загальних зборах учасників товариства, які відбулись 25.05.2015, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили збільшити статутний капітал Товариства з 32000000 грн. до 39000000 грн. шляхом внесення учасниками додаткових внесків грошових коштів, а саме ОСОБА_1 довнести 16575000 грн., ОСОБА_2 довнести 15925000 грн.;

- ОСОБА_2 свої зобов`язання виконав та перерахував на рахунок товариства грошові кошті у сумі 15925000 грн., а також 13395300 грн. від імені ОСОБА_1 Загалом на рахунок товариства відповідачем у період з 27.05.2015 по 12.06.2015 перераховано грошові кошти у сумі 29320300 грн., що підтверджується банківською довідкою № 06.1-5/247 від 08.02.2017.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що сторони не погоджували жодних взаємних зарахувань, борг відповідача, що виник за договором, не був погашений і продовжує існувати, а суму коштів у розмірі 13395300 грн, що були витрачені відповідачем у 2015 році, як повіреним позивача, відповідач отримав від позивача готівкою 09.06.2017, що підтверджується особистою заявою відповідача. Окремо, позивач подав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 705 000 грн відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, посилаючись на наявність у нього боргу перед ОСОБА_2 за договором позики від 09.06.2017, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. та зареєстрованим в реєстрі за №3666.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечував проти заяви позивача про зарахування зустрічних грошових вимог, якою позивач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 705000 грн., посилаючись на те, що 18.12.2018 ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та визнання недійсним одностороннього зарахування зустрічних грошових вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором позики та договором купівлі-продажу.

Окрім того, відповідач подав до суду заяву про застосування передбачених законом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, посилаючись на те, що ОСОБА_1 визнано факт порушення свого права на отримання коштів за договором купівлі-продажу саме починаючи з 02.07.2015, а позовна заява, що датована 19.06.2018, подана до господарського суду Одеської області 09.10.2018, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх.№2368/18.

Рішенням господарського суду Одеської області від 27.02.2019 у задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої сум є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Водночас, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , звернувшись з позовом лише 09.10.2018, пропустив загальний строк позовної давності, який сплив 02.07.2018, тому враховуючи заяву відповідача відмовив у позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Посилання позивача на те, що позовна заява підписана 19.06.2018 та була направлена до суду 19.06.2018, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті, суд до уваги не прийняв з посиланням на те, що позовна заява була направлена до суду простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки. При цьому, відбиток штампу відділення поштового зв`язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції. Натомість, позовна заява містить дату надходження до суду 09.10.2018, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх. № 2368/18.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник зазначає те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд порушив норми процесуального та матеріального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував до вимог ОСОБА_1 наслідки спливу строку позовної давності.

Датою звернення ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області з даним позовом є саме 19.06.2019, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на наявному в матеріалах даної справи конверті (а.с.22 т.1), які в порушення вимог ст. 210 ГПК України не були предметом дослідження у судовому засіданні.

Висновок суду про те, що відбиток штемпелю відділення поштового зв`язку унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції, є також безпідставним, оскільки суд оцінюючи конверт із відбитком штемпелю зробив висновок у сфері спеціальних знань, при цьому не призначивши у справі відповідну судову експертизу.

Строк позовної давності було перервано 09.06.2017 внаслідок вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу за договором. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідач вказує те, що наданий скаржником висновок експертизи № 14762 від 28.03.2019 не може братися судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки він одержаний з порушенням норм ГПК України, Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, з огляду на те, що судова фотографічна експертиза ухвалою суду у даній справі не призначалася, ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" та його працівники не мають права проводити криміналістичні (фотографічні) експертизи, а дія свідоцтва № 54-11 експерта Попова Ю.П. закінчилась 28.03.2019.

Також відповідач зазначає, що 19.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Стятошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Соковий завод Кодимський", де зазначив, що ним не подано інших заяв до суду з того самого предмету і тих самих підстав. 21.06.2018 ухвалою Стятошинського районного суду м. Києва у справі № 759/9322/18 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження за вищезазначеною позовною заявою та зазначено про необхідність звернення із таким позовом до господарського суду. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень дана ухвала оприлюднена 14.08.2018. При цьому у позовній заяві у даній справі позивач так само зазначає, що ним не подано інших заяв до суду з того самого предмету і тих самих підстав, що суперечить його твердженню про одночасне подання позову 19.06.2018 і до господарського суду Одеської області, або ж є введенням судів в оману.

У відповіді на відзив позивач вказує про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача про те, що висновок експертизи № 14762 від 28.03.2019 одержаний з порушенням норм ГПК України, Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки

проведення експертизи здійснено за замовленням сторони у справі, а саме за ініціативою позивача відповідно до вимог ст. 98, 101 ГПК України, на момент складання цього висновку свідоцтво експерта Попова Ю.П. було чинним, а дана експертиза не є криміналістичною.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 рішення суду першої інстанції було скасовано, а позов задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції, що датою звернення позивача до суду з позовом є 09.10.2018 відповідно до дати реєстрації канцелярією суду позовної заяви. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи містять поштовий конверт (т. 1 а. с. 22), в якому позовну заяву було скеровано до суду, із відбитком штампу поштового відділення. 06.06.2019 колегією суддів за допомогою лупи був досліджений цей конверт та встановлено, що на конверті міститься поштовий штамп, на якому читається дата - 19.06.2018.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2019 постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 у справі № 916/2187/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, дійшов передчасного висновку, що висновок судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків від 28.03.2019 є належним доказом у справі та як наслідок встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі висновку, щодо якого у відповідача є обґрунтовані заперечення, що мотивовано не були спростовані судом.

12.12.2019 безпосередньо перед початком судового засідання апеляційного суду представник відповідача подав до Південно-західного апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: протоколу допиту свідка в рамках кримінального провадження, листа Укрпошти від 03.09.2019 та копії простих листів, що були направлені від імені ОСОБА_2 на адресу АО «ПРАГНУМ».

Вказане клопотання визнано апеляційним судом необґрунтованим та відхиллено з огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до статті 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Південно-західного апеляційного суду від 22.04.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Одеської області від 27.02.2019 у справі № 916/2187/18 та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 06.05.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо), оформлених відповідно до статті 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи, а також попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникам без розгляду.

Процесуальний порядок подання додаткових доказів до суду апеляційної інстанції врегульовано ч. 3 ст. 269 ГПК України, згідно з якою докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Водночас, таких доказів заявник не надав.

Отже скористатися таким правом на подачу клопотань з процесуальних питань особа може лише протягом встановленого судом строку, а суд апеляційної інстанції не уповноважений під час розгляду апеляційної скарги змінювати такий строк.

За вказаних обставин клопотання заявника про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке подано після закінчення встановленого судом строку на його подання залишається без розгляду, а зазначені додаткові докази не враховуються судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21.05.2015 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ», згідно з п. 1.1 якого продавець передає у власність покупця належну йому частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ» загальним розміром 49%, а покупець приймає частку та зобов`язується оплатити її вартість в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору, купівля-продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ» за договором здійснюється за 3 185 000 грн. Оплата суми, передбаченої п. 2.1. договору здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів, шляхом перерахування покупцем грошових коштів зі свого поточного рахунку (п/р НОМЕР_1 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702) на поточний рахунок продавця (п/р НОМЕР_2 в ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», МФО 320702).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. та зареєстровано у реєстрі за №724.

08.06.2015 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. 21.05.2015 року за реєстровим № 724, яким сторони вирішили підпункт 2.2. пункту 2 договору купівлі-продажу викласти в новій редакції: « 2.2. Оплата суми, передбаченої п.2.1 цього договору, здійснюється покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.».

Вказаний договір також посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмухом Б.Л. та зареєстровано у реєстрі за №853.

Рішеннями загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ», оформленими протоколом №14 від 21.05.2015р., прийнято ОСОБА_2 до складу учасників Товариства, затверджено частки учасників у статутному капіталі Товариства, а саме ОСОБА_1 - 51% частки - 3315000грн., ОСОБА_2 - 49% частки - 3185000 грн.

Рішеннями загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ», оформленими протоколом №15 від 25.05.2015р., збільшено статутний капітал Товариства до 39 000 000 грн., вирішено довнести ОСОБА_1 16 575 000 грн., ОСОБА_2 - 15 925 000 грн. та затверджено частки учасників наступним чином: ОСОБА_1 - 19 890 000 грн., ОСОБА_2 - 19 110 000 грн.

Наявною у справі довідкою ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» №06.1-15/247 від 08.02.2017р. підтверджується здійснення наступних платежів з п/р 8001 ОСОБА_2 на рахунок отримувача ТОВ "СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ" з відповідним призначенням платежу: 27.05.2015р. - 1 551 581 грн. (поповнення статутного капіталу), 28.05.2015р. - 7 350 000 грн. (поповнення статутного капіталу), 29.05.2015р. - 2 093 700 грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 4 929 719 грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 13 395 300 грн. (внесок у статутний капітал від ОСОБА_1 за дорученням ОСОБА_2).

Таким чином, судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сплачені відповідачем суми, а саме 27.05.2015р. - 1 551 581 грн. (поповнення статутного капіталу), 28.05.2015р. - 7 350 000 грн. (поповнення статутного капіталу), 29.05.2015р. - 2 093 700 грн. (поповнення статутного капіталу), 02.06.2015р. - 4 929 719 грн. (поповнення статутного капіталу), що загалом становить 15925000 грн. були перераховані на рахунок Товариства на виконання рішення загальних зборів його учасників, оформлених протоколом №15 від 25.05.2015р. яким зобов`язано ОСОБА_2 довнести 15 925 000 грн.

Відповідно до п.п. 2.1. договору купівля-продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ» за договором здійснюється за 3 185 000 грн.

Згідно з п. 2.2 договору в редакції договору про внесення змін від 08.06.2015р., оплата суми, передбаченої п. 2.1 цього договору, здійснюється покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Умовами договору сторони чітко встановили оплату вартості частки саме на рахунок продавця, будь яких інших умов розрахунку між сторонами матеріали справи не містять.

Перерахунок відповідачем 13 395 300 грн. на рахунок Товариства свідчить про внесок у статутний капітал від ОСОБА_1 за дорученням Лапань Ю.П. та не є доказом оплати вартості частки у розмірі 49% за договором купівлі-продажу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження оплати частки у розмірі 49% у сумі 3 185 000 грн. на рахунок позивача, як передбачено договором купівлі-продажу від 21.05.2015 та договором про внесення змін від 08.06.2015, відповідачем до суду не подано і таких доказів в матеріалах справи не міститься.

Таким чином, судом апеляційної інстанції установлено, що відповідач не спростовуючи факту отримання від позивача частки у розмірі 49% у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОКОВИЙ ЗАВОД КОДИМСЬКИЙ», не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 3 185 000 грн. обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував відповідачеві 283 508,63 грн. 3% та 1 139 202,46 грн. втрат від інфляції.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору купівлі-продажу строку виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є встановленим, і останнім не спростовано, то, відповідно, і вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованою.

За результатами перевірки обчислених позивачем розрахунків процентів річних та втрат від інфляції судом апеляційної інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладеного сторонами договору купівлі-продажу та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Разом з тим, відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Водночас, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (наведена правова позиція викладена у п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 911/1437/17).

Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема в постановах від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

За змістом частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом установлено, що відповідно до умов п.2.2 договору в редакції договору про внесення змін від 08.06.2015р., оплата суми, передбаченої п.2.1 цього договору, здійснюється покупцем, протягом 30 (тридцяти) банківських днів, готівкою або шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця, тобто з 21.05.2015р. по 02.07.2015р. (30 днів без урахування вихідних), отже починаючи з 03.07.2015 року у позивача виникло право на стягнення простроченої суми боргу в судовому порядку, а тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності, який сплив 03.07.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності суд першої інстанції посилання позивача на те, що позовна заява підписана ним 19.06.2018 та була направлена до суду 19.06.2018, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті, до уваги не прийняв з посиланням на те, що позовна заява була направлена до суду простим поштовим відправленням, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки. При цьому, відбиток штампу відділення поштового зв`язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції. Натомість, позовна заява містить дату надходження до суду 09.10.2018, що підтверджується відбитком реєстраційного штампу господарського суду Одеської області на позовній заяві за вх. № 2368/18.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Водночас, частиною 2 ст. 255 встановлено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Частиною 7 ст. 116 ГПК України унормовано, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними врегульовані, зокрема Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270.

Вказаними Правилами визначено, що просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки (абз.23 п.1).

Так, відповідно до п. 12 цих Правил поштові відправлення поділяються на дві групи: (1) внутрішні (пересилаються в межах України) та (2) міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом). До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; до міжнародних поштових відправлень, зокрема, листи - прості, рекомендовані (пункт 8 Правил).

За змістом пункту 73 Правил надання послуг поштового зв`язку під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля.

Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, поштові відправлення повертаються відправникові для відповідного оформлення.

Судом апеляційної інстанції на підставі ретельного дослідження та правової оцінки в судовому засіданні поштового конверту (т. 1, а.с. 22), в якому до господарського суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 з додатками, з достовірністю установлено, що на адресному боці цього конверта міститься відбиток календарного штемпелю, на якому чітко проглядається дата подання позивачем вказаної кореспонденції для пересилання - 19.06.2018.

Отже, посилання місцевого суду на те, що відбиток штампу відділення поштового зв`язку на адресному боці поштового відправлення здійснено у такий спосіб, що унеможливлює встановлення реальної дати відправлення поштової кореспонденції, спростовується наявним у справі поштовим конвертом.

Твердження представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду про те, що вказаний конверт є підробленим, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки жодним належним доказом не підтверджено.

Необґрунтованими також визнаються доводи представника відповідача про те, що аргументи ОСОБА_1 про надсилання позовної заяви 19.06.2018 та її надходження до суду 09.10.2018 не можуть бути взяті судом до уваги через порушення нормативних строків пересилання простої письмової кореспонденції, а конверт, в якому до господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу при апеляційному розгляді через нанесення відбитку календарного штемпелю у невстановлений спосіб, оскільки користувачі послуг поштового зв`язку не можуть нести відповідальність за дотримання операторами поштового зв`язку нормативних строків пересилання письмової кореспонденції між населеними пунктами України, а також правильність оформлення відповідного поштового відправлення. Визначальним у даному випадку є встановлений апеляційним судом факт здачі ОСОБА_1 до установи зв`язку своєї позовної заяви саме 19.06.2018.

Також не спростовує вказаний факт і посилання відповідача на те, що 19.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Стятошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу за договором купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ "Соковий завод Кодимський", де зазначив, що ним не подано інших заяв до суду з того самого предмету і тих самих підстав, що суперечить його твердженню про одночасне подання позову 19.06.2018 і до господарського суду Одеської області.

За таких обставин, враховуючи встановлений апеляційним судом факт здачі ОСОБА_1 до установи зв`язку своєї позовної заяви саме 19.06.2018, відсутні підстави вважати, що за його вимогами у даній справі про захист свого цивільного права спливла позовна давність і строк для звернення до суду із зазначеним позовом позивач пропустив.

Стосовно поданого позивачем в обґрунтування пред`явлених вимог висновку № 14762 від 28.03.2019 за результатами проведення судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків, складеного 28.03.2019 ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Згідно з підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, фототехнічна експертиза належить до криміналістичних видів експертиз.

ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» не належить до державних спеціалізованих установ, отже не мало право проводити відповідну судову фототехнічну експертизу.

Водночас, як вбачається з цього висновку, предметом експертного дослідження була фотографія (фотографії) спірного конверту, отже об`єктом дослідження був не доказ у справі, а цифрові фотографії надані учасником справи, хоча відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції № 53/5 експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові і якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. При цьому, з висновку не вбачається, що предметом експертного дослідження була фотографія (фотографії) саме спірного конверту, а не будь-якого іншого, а також ким і за яких умов була зроблена відповідна фотографія.

За таких обставин, вищезгаданий висновок № 14762 від 28.03.2019 за результатами проведення судової фототехнічної експертизи цифрових фотознімків, складений 28.03.2019 ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» колегія суддів не бере до уваги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності місцевий господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи, припустився невідповідності викладених у рішенні висновків фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 129, п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України у зв`язку із скасуванням судового рішення місцевого суду та ухваленням нового рішення, підлягають перерозподілу і судові витрати, які покладаються на відповідача, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 69 115,67грн. та за подання і розгляд апеляційної скарги в сумі 103 673,50 грн., а всього 172 789,17 грн.

Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 27 лютого 2019 у справі № 916/2187/18 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 4 607 711,09 грн., з яких: 3 185 000 грн. основного боргу, 1 139 202,46 грн. втрат від інфляції та 283 508,63 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 172 789,17 грн. витрат зі сплати судового збору.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням правильних реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.12.2019.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Лавриненко Л.В.