ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2019 р. Справа №909/753/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Данко Л.С.

Мирутенка О.Л.

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна Земля» за вих. № 18/10/19 від 18.10.2019

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 (повний текст рішення складено 30.09.2019, м. Івано-Франківськ, суддя Рочняк О.В.)

у справі № 909/753/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АБМ-ТРЕЙД», смт. Локачі Локачинського району Волинської області

до відповідача: Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна земля», с. Дитятин Гальцького району Івано-Франківської області

про стягнення коштів за договором поставки в сумі 109 419,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБМ-ТРЕЙД» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна земля» коштів за договором поставки в сумі 109419, 70 грн. з яких: 93 028,80 грн. - вартість неоплаченого товару; 8522,75 грн. - пеня; 7274,34 грн. - проценти річних та 593,81 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 у справі № 909/753/19 позов ТзОВ «АБМ-ТРЕЙД» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна земля» на користь ТзОВ «АБМ-ТРЕЙД» - 93028, 80грн. основної заборгованості, 8522, 75 грн. пені, 7266, 04 грн. - 30% річних, 373, 49 грн. інфляційних втрат, 1916, грн. судового збору та 4989, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не виконано умов договору щодо оплати за отриманий товар.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Приватне сільськогосподарське підприємство «Рідна Земля» подало апеляційну скаргу за вих. № 18/10/19 від 18.10.2019, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 скасувати частково відмовивши в задоволенні стягненні пені, 3% річних та витрат на професійно-правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що судом першої інстанції невірно визначено строк виникнення заборгованості.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 11.11.2019, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 залишити без змін. Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновки місцевого господарського суду не спростовує.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2019 між ТзОВ «АБМ-ТРЕЙД» (постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Рідна земля» (покупець) було укладено договір поставки №3. Згідно умов договору постачальник зобов`язався передавати у власність покупця товар згідно накладних відповідно до заявок (замовлень) покупця, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

Предметом договору є товар, вказаний у накладних. Асортимент, кількість та ціна товару погоджується сторонами і вказується у видаткових накладних, які є невід"ємною частиною договору (п.1.2, п. 1.3 договору).

Відповідно до п.1.4 договору ціну договору складає сума цін усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару протягом дії даного договору.

Строки та порядок постачання врегульовано сторонами в розділі 2 договору, зокрема, пунктом 2.1 договору визначено, що для отримання товару покупець подає постачальнику заявку (замовлення) із зазначенням кількості, асортименту та інших характеристик товару.

Згідно п.2.6 договору обов`язок постачальника передати товар покупцеві вважається виконаним у момент видачі (оформлення) видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної.

Порядок розрахунків визначено розділом 4 договору.

Так, згідно п.4.1 договору, оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу. Перебіг терміну відстрочення починається з дня наступного за днем поставки і закінчується в крайній день цього терміну.

У відповідності до п.4.2 договору, за кожну окрему партію товару покупець зобов`язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов`язку постачальником передати товар (п.2.6 договору).

Оплата за товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника (п.4.3).

Датою оплати за даним договором вважається дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника (п.4.3).

Згідно видаткових накладних, підписаних та скріплених печатками сторін, №ЦБ137 від 17.01.2019 на суму 9940,50 грн, №ЦБ329 від 11.02.2019 на суму 8641,20 грн., №ЦБ418 від 21.02.2019 на суму 2325,60 грн., №ЦБ528 від 11.03.2019 на суму 22 002,00 грн, №ЦБ584 від 18.03.2019 на суму 60060,00 грн, позивач передав у власність відповідачу товар на загальну суму 102 969,30 грн.

Згідно виписок по банківському рахунку постачальника - ТОВ «АБМ-ТРЕЙД» від 17.01.2019, від 20.02.2019, від 01.03.2019, відповідач частково оплатив кошти за отриманий товар в загальному розмірі 9 940,50 грн.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції зазначає, що в порушення умов договору поставки, відповідачем не здійснило оплату за отриманий товар в повному обсязі та у встановлені договором строки.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Наведена правова норма кореспондується з ст.712 ЦК України, згідно якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних та супровідних документів до них, позивачем передано у власність відповідачу обумовлений договором товар на загальну суму 102 969,30 грн. Доказів виконання зобов`язань перед позивачем у повному обсязі відповідач суду не надав. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 93 028,80 грн. є обґрунтовані та належать до задоволення. В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Як визначено в ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не містять дати отримання ним товару, адже, товар був відправлений поштою і дати зазначені на квитанції нової пошти є датами отримання товару у м.Львів, а не датами отримання товару відповідачем, судом оцінюється критично. Адже, факт отримання відповідачем товару згідно договору поставки підтверджується видатковими накладними №ЦБ137 від 17.01.2019 на суму 9940,50 грн, №ЦБ329 від 11.02.2019 на суму 8641,20 грн., №ЦБ418 від 21.02.2019 на суму 2325,60 грн., №ЦБ528 від 11.03.2019 на суму 22 002,00 грн, №ЦБ584 від 18.03.2019 на суму 60060,00 грн. Видаткові накладні підписані представником відповідача та містять відбиток печатки останнього. Зазначені видаткові накладні підписані представником відповідача без зауважень. А за таких обставин, слід вважати, що дати отримання товару є датами зазначеними у видаткових накладних.

У відповідності до п.п 6.2.1 сторони погодили, що за неоплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, покупець сплачує штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення (за час користування чужими коштами).

За кожну окрему партію товару покупець зобов`язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов`язку постачальником передати товар (п.4.2 договору).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п 6.2.2 п.2 договору покупець за не оплату та/або несвоєчасну оплату за даним договором, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку розрахунку позовних вимог щодо стягнення пені, 30% річних та індексу інфляції та встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача 8 522 ,75 грн. пені, 7266,04 грн. - 30% річних та 373,49 грн. інфляційних втрат за період з 19.02.2019 по 15.07.2019.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задоволив позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних, судом оцінюються критично. Адже, суд першої інстанції у даній справі розглядав позовні вимоги, зокрема, щодо стягнення 30 % річних.

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Судом встановлено, що 11 липня 2019 року між адвокатом Матвіївим В.М. та ТзОВ «АБМ-Трейд» (замовник) було укладено договір №6 про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах передбачених цим договором.

Повноваження Матвіїва В.М., як адвоката підтверджені відомостями зазначеними в реєстрі адвокатів.

Відповідно до п. 4.2. договору про надання правничої допомоги від 12.07.2019 винагорода адвоката за надання правової допомоги становить 5 000,00 грн.

Крім того, позивачем подано до суду довідку розрахунок кількості затраченого часу адвокатом на правничу допомогу від 05.08.2019, розрахункова квитанція від 01.08.2019 про оплату ТзОВ «АБМ-ТРЕЙД» адвокату Матвіїву В.П. 5000,00 грн. за правничу допомогу; ордер ВЛ №000053992 від 05.08.2019 щодо надання правової допомоги ТзОВ «АБМ-ТРЕЙД».

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписала директором відповідача та складена на бланку адвоката Матвіїва В.П. Клопотання про розгляд справи без участі представника позивача підписане адвокатом Матвіївим В.П.

Відповідачем не було подано до суду першої інстанції заяви щодо неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.(аналогічна позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду № 922/445/19 від 03.10.2019).

Враховуючи зазначене вище суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4989,50 грн. на професійну правничу допомогу.

Твердження апелянта про те, що адвокат Матвіїв В.П. не був присутній у судовому засіданні не спростовують факт надання ним позивачеві професійної правничої допомоги у даній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна Земля» за вих. № 18/10/19 від 18.10.2019 слід відмовити, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 278, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна Земля» за вих. № 18/10/19 від 18.10.2019 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 у справі № 909/753/19 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Данко Л.С.

суддя Мирутенко О.Л.