СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"23" грудня 2019 р. Справа № 917/335/19

Суддя Терещенко О.І.

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м.Полтава (вх. № 3850 П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Солодюк О.В.)

за позовом Сільськогоподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Фіалка", с.Великі Будища, Полтавської області

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м.Полтава

про визнання поновленим договору оренди землі

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19 позов задоволено; визнано поновленим Договір оренди землі від 28.12.2012 року, який був укладений між Гадяцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Фіалка» (зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5894248 від 04.06.2014 року), шляхом визнання укладеною між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Фіалка» () та Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області () додаткової угоди, проект якої подавався СТОВ «Фіалка» до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області разом із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки (вих. № 206 від 15.11.2017 року).

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Полтавські області на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Фіалка" 1 921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

Окрім того, апелянт просить відстрочити Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі №917/335/19.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя - доповідач вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

Згідно частини 1 статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В прохальній частині апеляційної скарги апелянтом не порушується питання про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали місцевого господарського суду, в додатках до апеляційної скарги відповідне клопотання відсутнє.

Законодавець не передбачає обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання та в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк був порушений скаржником, та чи підлягає відновленню; з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом 10.10.2019 року, дати складання повного тексту не зазначено, рішення надіслано в Єдиний державний реєстр судових рішень 12.11.2019 року та оприлюднено 13.11.2019 року.

Проте, з матеріалів доданих до апеляційної скарги вбачається, що апелянтом було подано апеляційну скаргу 20.12.2019 року, що підтверджується відбитком штампу Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Враховуючи викладене, відсутність клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду, унеможливлює відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційних скарг на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви та скарги.

Згідно положень ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, станом на 01.01.2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1921,00 грн.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив визнати поновленим договір оренди землі від 28.12.2012 року, який був укладений між Гадяцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Фіалка» (зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5894248 від 04.06.2014 року), шляхом визнання укладеною між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Фіалка» та Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області додаткової угоди, проект якої подавався СТОВ «Фіалка» до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області разом із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки (вих. № 206 від 15.11.2017 року).

Звертаючись з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення місцевого господарського суду апелянт просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Тобто, позивачем заявлено вимоги немайнового характеру.

Отже, за подання апеляційної скарги на рішення суду за позовною вимогою немайнового характеру про визнання поновленим договору оренди землі, судовий збір повинен бути сплачений у розмірі 2881,50 грн, що складає 150 відсотків від 1921,00 грн. ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Разом з тим, апелянтом не надано доказів про сплату судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України Про судовий збір.

Натомість, заявником апеляційної скарги заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Вказане клопотання мотивоване тим, що вихідний залишок у Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області по КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» (з якого здійснюється сплата судового збору) становить 00 грн.0 коп., таким чином на момент подання апеляційної скарги, відповідач не має можливості сплатити судовий збір, однак згідно з Планом асигнувань загального фонду бюджету Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, відповідач матиме зазначені кошти на час ухвалення рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 цього Закону, є врахування ним майнового стану сторін та лише за наявності умов визначених у частині 1 статті 8 Закону України Про судовий збір.

Проте, апелянтом не доведено наявності передбачених чинним законодавством України умов, необхідних для вирішення судом питання про відстрочення сплати судового збору.

Разом з тим, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для відстрочення від такої сплати, враховуючи, що апелянтом не додано належних доказів, які б підтверджували можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду апеляційної скарги до прийняття постанови у справі.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд в ухвалах від від 15.03.2018 року у справі №902/636/13, від 26.03.2018 року у справі №922/2732/17, від 15.02.2018 року у справі №921/16/14-г/15 та від 23.02.2018 року у справі №913/3359/13.

Враховуючи, що апелянтом не наведено жодного обґрунтування підстав відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19, клопотання останнього про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні.

Статтею 259 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Апелянтом не надано доказів надсилання копії апеляційної скарги учасникам справи, що не відповідає вимогам статі 258 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, та відповідно апеляційна скарга підлягає залишенню без руху.

Отже, апелянтом не було виконано вимог статті 256, частини 3 статті 258 та 259 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 174, 234, 256, 258, 259, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя- доповідач

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на рішення господарського суду Полтавської області від 10.10.2019 року у справі №917/335/19 залишити без руху.

2. Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та https://eag.court.gov.ua/sud4875/

Суддя - доповідач О.І. Терещенко