Суддів Великої Палати Верховного Суду Лященко Н. П., Гриціва М. І., Князєва В. С., Прокопенка О. Б.
на постанову від 17 грудня 2019 року
у справі № 904/4887/18
провадження № 12-92гс19
Відповідно до частини третьої статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) викладаємо окрему думку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року (далі - Постанова) у цій справі викладено висновок про те, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
З наведеними висновками не можна погодитися з огляду на таке.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 94 «Урожай» (далі - ОК «ЖБК «Урожай») з вимогами про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів про вступ до кооперативу (підтвердження членства у кооперативі) 77 осіб; про обрання складу та голови правління, а також членів ревізійної комісії цього кооперативу; про затвердження нової редакції статуту ОК «ЖБК «Урожай»; скасування реєстраційних дій з поновленням попередніх відомостей про юридичну особу.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 послалася на те, що вона є членом ОК «ЖБК «Урожай». 18 липня 2002 року її обрано головою правління цього кооперативу. 2 жовтня 2018 року проведено позачергові загальні збори членів ОК «ЖБК «Урожай» з метою незаконного внесення змін до складу органів управління кооперативу та внесення змін до його статуту, внаслідок чого, зокрема, обрано нового голову правління цього кооперативу, прийнято до членів кооперативу нових учасників, затверджено нову редакцію його статуту. ОСОБА_1 вважає, що загальні збори проведено з численними порушеннями вимог Закону «Про кооперацію» та статуту ОК «ЖБК «Урожай» в частині порядку скликання і проведення зборів, додержання умов кворуму зборів, участі керуючих органів підприємства у загальних зборах, звіту органів управління перед членами кооперативу, порядку голосування та прийняття рішень.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 8 квітня 2019 року, провадження у справі закрито з тих підстав, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 . Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 17 грудня 2019 року, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду з тих підстав, що цей спір виник з корпоративних відносин, а тому підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом з тим стаття 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.
За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
Стаття 63 ГК України дійсно відносить кооперативні підприємства за способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу - до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.
Разом із тим частиною п`ятою цієї статті встановлено, що корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
Крім того, глава 10 «Підприємства колективної власності» розділу ІІ «Суб`єкти господарювання» ГК України визначає особливості діяльності виробничих кооперативів, підприємств споживчої кооперації, підприємств громадських та релігійних організацій. Натомість ГК України не містить положень, якими регулюється господарська діяльність інших кооперативів (у тому числі житлово-будівельних).
У статті 94 цього Кодексу зазначено, що кооперативи можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). При цьому діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.
Таким спеціальним законом, зокрема, є Закон України «Про кооперацію».
За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Кооператив відповідно до свого статуту самостійно визначає основні напрями діяльності, здійснює її планування (стаття 23 Закону України «Про кооперацію»).
Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).
Таким чином обслуговуючий (житловий) кооператив є юридичною особою та здійснює некомерційну господарську діяльність, яка полягає у наданні послуг її членам, з моменту його державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
З огляду на зазначені положення законодавства корпоративні права характеризуються такими ознаками: особа має частку у статутному капіталі (майні) господарської організації, має право на участь в управлінні господарською організацією та на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.
Таким чином, хоча члени обслуговуючого (житлового) кооперативу мають право участі у діяльності кооперативу, а також в управлінні ним, проте з огляду на неприбутковий характер діяльності обслуговуючого кооперативу, не мають права на отримання певної частки прибутку цієї організації та не мають частки в майні обслуговуючого кооперативу.
Відповідно, члени обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу не є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом не є корпоративними.
Крім того, правовідносини громадян із житлово-будівельними кооперативами (якими можуть бути й обслуговуючі кооперативи), членами якого вони є, регулюються статтею 384 ЦК України, главою 5 розділу ІІ Житлового кодексу Української РСР.
Стаття 5 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачає, що житлово-будівельні кооперативи можуть бути реорганізовані в об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ), метою яких є забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) (стаття 385 ЦК України).
Виходячи зі змісту статей 4, 10, 12, 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» можна дійти висновку, що ОСББ створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом, і за своїми завданнями та відносинами між об`єднанням і співвласниками є подібним до обслуговуючого житлового-будівельного кооперативу та його відносинами з членами такого кооперативу.
Водночас надто широке тлумачення суб`єктного складу корпоративних відносин може мати наслідком хибне віднесення до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, тих, що виникають у відносинах між ОСББ та співвласником багатоквартирного будинку, та які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням наведених норм, зважаючи на характер правовідносин у цій справі та суб`єктний склад її сторін, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з тих підстав, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вважаємо, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 висновків судів не спростовують, а тому ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 8 квітня 2019 року слід було залишити без змін.
Суддя Н. П. Лященко М. І. Гриців В. С. Князєв О. Б. Прокопенко