РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Чернігів справа № 927/863/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Селіван Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова
14007, м. Чернігів, вул. В. Дрозда, 19
про стягнення 27 085 грн. 45 коп.

у присутності представників:

від позивача: Пушко Л.О., юрисконсульт 2 категорії, дов. № 41/2664 від 10.05.2019

від відповідача: Смаль Я.В., дов. № 1196 від 11.06.2019

Рішення ухвалюється після перерви, оголошеної в судовому засіданні з 27.11.2019 по 17.12.2019 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.12.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2019 року Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» подано до Господарського суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів 27 085 грн. 45 коп. боргу за активну електроенергію.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати спожитої в грудні 2018 року активної електроенергії, що виникли на підставі договору про постачання електричної енергії № 13-Т/18 від 23.01.2018. Зокрема, позивач вказує, що на підставі акту про використану електроенергію відповідачу було виставлено рахунок за спожиту активну електроенергію № 4007_12_2018 від 21.12.2018 на суму 113 682 грн. 24 коп., який відповідачем був оплачений лише частково на суму 86 594 грн. 79 коп., внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який позивач і просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

При цьому у вступній частині позовної заяви ціну позову позивачем визначено в розмірі 27 087 грн. 45 коп., а в прохальній частині позивач просить стягнути з відповідача 27 085 грн. 45 коп.

В порядку ст. 32 Господарського процесуального кодексу України вищевказана позовна заява за наслідками автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Оленич Т.Г.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2019 позовна заява залишена без руху у зв`язку з недодержанням позивачем вимог ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

23 жовтня 2019 року позивачем подано до суду заяву б/н від 22.10.2019 про усунення недоліків позовної заяви, які стали підставою для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.10.2019:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання по розгляду справи по суті на 27.11.2019 з повідомленням сторін;

встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позов протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання даної ухвали;

роз`яснено позивачу його право надати суду відповідь на відзив протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов;

роз`яснено відповідачу його право надати суду заперечення на відповідь позивача на відзив протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив;

запропоновано сторонам направити в судове засідання своїх уповноважених представників.

12 листопада 2019 року, у встановлений судом процесуальний строк, відповідачем подано суду відзив на позов, в якому відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що згідно рахунку за спожиту активну електроенергію № 4007_12_2018 від 21.12.2018 розмір суми, яка підлягала до сплати відповідачем за використану електричну енергію становив 113 682 грн. 24 коп. За повідомленням відповідача, згідно платіжного доручення № 3881 від 27.12.2018 за вказаним рахунком ним було перераховано кошти за спожиту електричну енергію в сумі 86 594 грн. 79 коп., а решта суми планувалася до сплати на початку фінансового 2019 року, в строк протягом 10 днів з дня закінчення договору. За твердженням відповідача, Згідно Закону України «Про ринок електричної енергії» зі складу ПАТ «Чернігівобленерго» було виділено ТОВ «Енера-Чернігів», яке отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачам. Внаслідок вказаних змін було змінено і реквізити за рахунками, про, що, за твердженням відповідача, він не був повідомлений вчасно, що унеможливило сплату заборгованості в сумі 27 087 грн. 45 коп. на початку фінансового року. Крім того, відповідач вказує, що від позивача на адресу відповідача протягом 2019 року не надходило жодних претензій з рахунками про сплату, актами звірки взаєморозрахунків з метою досудового врегулювання спору.

15 листопада 2019 року, у встановлений судом процесуальний строк, позивачем подано суду відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що заборгованість відповідача виникла за грудень 2018 року. Позивач стверджує, що після змін, які відбулись з 01 січня 2019 року в енергопостачальній компанії в зв`язку з введенням в дію Закону України «Про ринок електричної енергії», позивач реквізити не змінював, на відміну від тверджень відповідача. Позивач стверджує, що аргументи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та юридично необґрунтованими.

Правом на подання суду заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 02-01/62/19 від 27.11.2019 у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 26.11.2019 про звільнення у відставку судді Оленич Т.Г. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 927/863/19 між суддями, за результатами якого справа передана на розгляд судді Сидоренку А.С.

В судовому засіданні, яке відбулось 27.11.2019, оголошено перерву до 17.12.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

23 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» (позивач у справі, постачальник за договором) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова (відповідач у справі, споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії № 13-Т/18 (далі за текстом договір), за умовами якого позивач зобов`язався продавати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 7695,7 кВт, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатку №13 «Порядок визначення вартості електричної енергії споживачам, які здійснюють закупівлю за державні кошти.

Відповідно до підп. 2.2.2., 2.2.4. п.2.2. договору постачальник, зокрема, зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток №5 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); надавати споживачу рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в додатку №3 до цього договору «Порядок розрахунків».

Згідно із підп. 2.3.3. п.2.3. договору споживач, зокрема, зобов`язався оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класам напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з умовами додатку №13 до цього договору «Порядок розрахунків», додатку №13 до цього договору «Порядок визначення вартості електричної енергії споживачам, які здійснюють закупівлю за державні кошти», додатку №4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та діючого законодавства.

В додатку № 3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію» до договору сторонами узгоджено, що КЕВ м. Чернігів по об`єктам м. Борзна, м. Ічня, м. Мена, м. Ніжин, м. Новгород-Сіверський здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з « 16» числа попереднього місяця по « 15» число наступного місяця включно, у формі попередньої оплати, за 5 днів до початку розрахункового періоду у розмірі повної вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період, згідно отриманого рахунку.

В додатку № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» до договору сторони узгодили, що фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються споживачем КЕВ м. Чернігів, зокрема, по об`єктам м. Борзна, м. Ічня, м. Мена, м. Ніжин, м. Новгород-Сіверський за показами розрахункових засобів обліку « 15» числа кожного місяця/кварталу та заносяться в «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії», який не пізніше наступного дня за підписом уповноваженої (відповідальної) посадової особи та печатки споживача надається постачальнику, після чого споживач отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електричної енергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду. Постачальник має право самостійно у вищевказаний термін проводити зйом показів розрахункових приладів обліку, заносити в «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії» та надавати на погодження відповідальній посадовій особі споживача. Споживач не пізніше наступного дня отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електричної енергії, інших платежів за розрахунковий період та акта про прийняття-передавання товарної продукції. Акт про прийняття-передавання товарної продукції підписується споживачем та повертається постачальнику протягом 3 робочих днів від дня його отримання.

За змістом п. 7.5. договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії, умов додатка №4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та замірів електричної потужності, проведених в установлені нормативними документами періоди максимального навантаження енергосистеми України оформлюються такі документи:

акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передання товарної продукції);

акт результатів замірів електричної потужності.

Відповідно до п. 9.4. договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до « 31» грудня 2018р.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору про постачання електричної енергій № 13-Т/18 від 23.01.2018, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що свідчить про набрання ним чинності, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому суд доходить до висновку, що договір про постачання електричної енергій №13-Т/18 від 23.01.2018 діяв у спірний період та в силу ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

На виконання договору позивачем поставлено відповідачу електричну енергію загальною вартістю 113 682 грн. 24 коп., що підтверджується актом про використану електричну енергію від 21.12.2018.

Як вбачається зі змісту вищевказаного акту, в ньому відсутні застереження споживача щодо обсягу та вартості переданої електричної енергії, акт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Факт передання позивачем відповідачу електричної енергії у визначених в актах обсягах та відповідної вартості відповідачем під час розгляду справи в місцевому господарському суді не оспорювався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобов`язання в частині постачання електричної енергії відповідачу.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Як встановлено судом вище, строк оплати узгоджено сторонами в додатку №3 до договору, відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснювати оплату електричної енергії по об`єктам м. Борзна, м. Ічня, м. Мена, м. Ніжин, м. Новгород-Сіверський здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з « 16» числа попереднього місяця по « 15» число наступного місяця включно, у формі попередньої оплати, за 5 днів до початку розрахункового періоду у розмірі повної вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період, згідно отриманого рахунку.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати спожитої в грудні 2018 року електричної енергії сплив.

На виконання договору позивачем 21 грудня 2018 року направлено відповідачу рахунок №4007_12-2018 від 21.12.2018 за активну електроенергію по об`єктам, розташованим у м. Ічня, на суму 113 682 грн. 24 коп.

Факт отримання вищевказаного рахунку відповідачем не оспорювався.

За повідомленням позивача, рахунок № 4007_12_2018 від 21.12.2018 за спожиту в грудні 2018 року електричну енергію відповідачем сплачено частково на суму 86 594 грн. 79 коп., що підтверджується банківською випискою (а.с.49).

Як зазначено позивачем в описовій частині позовної заяви на момент подання позовної заяви за відповідачем рахується борг за спожиту в грудні 2018 року електричну енергію у сумі 27 087 грн. 45 коп. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 27 085 грн. 45 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач доказів оплати в повному обсязі вартості отриманої від позивача електричної енергії, а також доказів, які спростовують наявність боргу, в ході розгляду даної справи в місцевому господарському суді не надав.

Матеріалами справи підтверджується наявність боргу за поставлену позивачем в грудні 2018 року відповідачу електричну енергію у розмірі 27 087 грн. 45 коп. (113 682 грн. 24 коп. (вартість поставленої електроенергії в грудні 2018 року згідно з рахунок №4007_12-2018 від 21.12.2018) 86 594 грн. 79 коп. (часткова оплата згідно із наданою позивачем банківською випискою з рахунку).

Разом з тим, за змістом ч.1, 2 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Тобто відповідно до норм господарського процесу при зверненні до суду позивач самостійно визначає обсяг порушення свого права, спосіб його захисту, та тільки він вправі розпоряджатись предметом спору під час провадження у справі шляхом, зокрема, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, а суд лише оцінює наявність підстав для захисту в межах заявленої вимоги. До того ж, з огляду на принцип рівності учасників судового процесу перед судом і законом суд не вправі самостійно змінювати (збільшувати) розмір позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення боргу розглядається судом в межах заявленого в прохальній частині позовної заяви розміру, а саме: 27 085 грн. 45 коп.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання зобов`язання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати спожитої електричної енергії, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання по оплаті вартості спожитої у грудні 2018 року активної електричної енергії, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача боргу є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявленого розміру, а саме в межах 27 085 грн. 45 коп.

З огляду на вищевикладене, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Статуту Акціонерного товариства «Чернігівобленерго», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Чернігівобленерго» від 16.04.2019, протокол №13, згідно рішення загальних зборів від 16.04.2019 року змінено найменування Публічного акціонерного товариства «Чернігвобленерго» на Акціонерне товариство «Чернігівобленерго», а також змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне. Акціонерне товариство «Чернігівобленерго» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго».

Згідно із ч. 1 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов`язковою складовою найменування акціонерного товариства.

В абзаці 3 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зазначено, що зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

З аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ «Чернігівобленерго» на АТ «Чернігівобленерго») не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно із п. 5 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства» приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Таким чином, зміна найменування (типу) товариства з публічного на приватне не свідчить про припинення суб`єкта господарювання як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що такий суб`єкт є відмінним від відповідної юридичної особи.

Відповідні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 914/3587/14 та на підставі ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховуються судом при вирішенні спору.

Отже ПАТ «Чернігівобленерго» та АТ «Чернігівобленерго» є однією і тією ж юридичною особою, а тому у зв`язку зі зміною станом на день вирішення спору типу акціонерного товариства в найменуванні позивача суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині рішення нове найменування позивача, а саме АТ «Чернігівобленерго».

Згідно із ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп., підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова про стягнення 27 085 грн. 45 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова (14007, м. Чернігів, вул. В. Дрозда, 19; код 08351733) на користь Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40; код 22815333; рахунок № НОМЕР_1 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 27 085 грн. 45 коп. боргу за активну електроенергію.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігова (14007, м. Чернігів, вул. В. Дрозда, 19; код 08351733) на користь Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40; код 22815333; рахунок № НОМЕР_2 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2019 року.

Суддя А.С.Сидоренко