РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2019Справа № 910/5813/19

За позовом Національного заповідника "Софія Київська";

до Центрального державного архів-музею літератури та мистецтв України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (третя особа 1);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

Державна архівна служба України (третя особа 2);

Міністерство культури України (третя особа 3);

Міністерство юстиції України (третя особа 4);

про поновлення порушеного особистого немайнового права.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

від позивача: Муравський С. П., довіреність № 26/09-2019 від 26.09.19;

від відповідача: Астрюхін К. А., довіреність № 423 від 27.05.19;

Чижова О. В., довіреність № керівник;

від третьої особи 1: не з`явилися;

від третьої особи 2: Рошет А.І., довіреність № б/н від 16.01.19;

Сорока К.О., довіреність № б/н від 10.10.19;

від третьої особи 3: не з`явилися;

від третьої особи 4: Дудник А.О., довіреність № 7666/9.1.4/22-19 від 18.09.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Національний заповідник "Софія Київська" з позовом до Центрального державного архів-музею літератури та мистецтв України, у якому позивач просить суд поновити порушене особисте немайнове право Національного заповідника «Софія Київська» на вільне здійснення статутної діяльності зі збереження та охорони пам`яток культурної спадщини, розташованих на території Національного заповідника «Софія Київська», шляхом зобов`язання Центрального державного архіву-музею літератури та мистецтва України припинити фактично користуватись нежилими приміщеннями будівлі загальною площею 3691,00 кв. м. розміщеної за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 22-а, на 3-х поверхах, корпусу № 5 (Бурса, XVIII ст.), що перебуває на балансі Національного заповідника «Софія Київська».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 року відкрито провадження у справі № 910/5813/19 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 04.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2019 року підготовче засідання відкладено до 18.06.2019 року.

Від позивача до суду 18.06.2019 року надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

У підготовче засідання 18.06.2019 року представник позивача не з`явилися, натомість надано клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 року до участі у справі залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача та Державну архівну службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 року підготовче засідання відкладено до 16.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року залучено до участі у справі Міністерство культури України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача та Міністерство юстиції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, підготовче засідання відкладено до 12.09.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5813/19 до судового розгляду по суті на 24.10.2019 року.

Через відділ діловодства суду 24.10.2019 від представника Державної архівної служби України надійшла заява про відвід судді Мандриченка О.В. від розгляду справи № 910/5813/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 року зупинено провадження у справі № 910/5813/19 до вирішення питання про відвід судді Мандриченка О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Державної архівної служби України про відвід судді Мандриченка О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2019 року поновлено провадження у справі № 910/5813/19, розгляд справи призначено на 26.11.2019 р.

Через відділ діловодства суду 21.11.2019 р. відповідачем було подано клопотання про долучення доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. (п. 4 ст. 80 ГПК України)

Згідно з п. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Розглянувши клопотання відповідача про долучення доказів, враховуючи стадію слухання справи по суті, суд не приймає його до розгляду з огляду на пропущення позивачем строків на його подання та необгрунтування неможливості його подання у строк з причин, що не залежали від нього. З тих самих причин судом було відмовлено третій особі 2 у клопотанні про витребування доказів від 05.12.2019 р.

У судових засіданнях 26.11.2019 та 05.12.2019 оголошувалась перерва в слуханні справи по суті.

Під час розгляду спору по суті 10.12.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2019 проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

29.09.2008 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Центральним державним архів-музеєм літератури і мистецтва України було укладено договір № 4087 за умовами якого останньому передано в строкове платне користування державне нерухоме майно нежилі приміщення будівлі загальною площею 3691,00 кв. м. розміщене за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 22-а, на 3- х поверхах, корпусу № 5 (Бурса, XVIII ст.), що перебуває на балансі Національного заповідника «Софія Київська ».

Відповідно до підпункту 10.1 пункту 10 вищезазначеного договору цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 29.09.2008 до 29.09.2009 включно.

З матеріалів справи вбачаються, що дію договору № 4087 від 29.09.2008 було неодноразово продовжено на підставі додаткових договорів.

Так, на підставі додаткового договору № 4087/07 від 25.10.2016 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4087 від 29.09.2008 р. дію договору продовжено до 29 вересня 2017р. включно.

Відповідно до підпункту 10.6.1. договору № 4087 від 29.09.2008 чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 10.9. договору № 4087 від 29.09.2008 у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Позивач зазначає, що в 2017 році дію договору № 4087 від 29.09.2008 продовжено не було, а тому 30.09.2017 року зазначений договір оренди (в редакції додаткового договору від 25.10.2016 №4087/07) припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем до цього часу не повернуто орендоване майно, що унеможливлює виконання позивачем статутних завдань з предмету охорони культурної спадщини, у тому числі забезпечення ремонтно-реставраційних робіт.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався, зокрема, на:

- відсутність належних та допустимих доказів направлення повідомлення про прининення договору;

- відсутність правових підстав для припинення фактичного користування відповідачем нежилими приміщеннями;

- порушення позивачем ст. 20 Закону України «Про культуру» щодо виселення відповідач;

- невірного застосування способу захисту цивільного права;

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендною є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України та частині першій статті 759 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною шостою статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України та частини першої статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку ного дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендареві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Перелік об`єктів нерухомої культурної спадщини Національного заповідника «Софія Київська» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 р. № 500 «Про Національний заповідник «Софія Київська». Згідно додатку № 1 до цієї постанови до зазначеного переліку включений, зокрема, комплекс об`єктів Софійського собору, в тому числі об`єкт Бурса, XVIII ст.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 № 552-р цілісний майновий комплекс Національного заповідника «Софія Київська» передано до сфери управління Міністерства культури України.

Наказом Міністерства культури України від 02.09.2011 № 699/0/16-1 1 затверджено Акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Національного заповідника «Софія Київська» із сфери Мінрегіону до сфери управління Мінкультури. На підставі пункту 2 вищезазначеного наказу Міністерства культури України за Національним заповідником «Софія Київська» закріплено на праві оперативного управління цілісний майновий комплекс Національного заповідника «Софія Київська» у складі згідно із Актом приймання-передачі станом на 1 липня 2011р.

Відповідно до вищезгаданого Акту приймання-передачі до складу об`єкта передачі входять об`єкти, що є складовою Комплексу об`єктів Софійського собору, зокрема, і об`єкт Бурса, XVIII ст.

Міністерство культури України, як орган уповноважений управляти об`єктом оренди, організовує контроль за використанням орендованого державного майна відповідно до пункту 32 статті 6 Закону України «Про управління об`єктиві державної власності», листом від 13.04.2017 №903/15-2/14-17 висловило заперечення щодо продовження договору оренду №4087 від 29.09.2008.

Листом від 02.10.2017 № 30-06/10447 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, надісланий на адресу Центрального державного архів- музею літератури та мистецтв України, доручено Заповіднику у тижневий строк з дня отримання зазначеного листа прийняти майно з орендованого користування, оформивши належним чином та направивши на адресу Фонду акт приймання - передачі (повернення) майна в іншому випадку, повідомити Фонд про звільнення (незвільнення) орендованих приміщень.

Національний заповідник «Софія Київська» неодноразово звертався до Центрального державного архів-музею літератури та мистецтв України з листами від 10.10.2017 № 404/01-19/04, від 05.12.2017 № 499/01-19/04, від 18.12.2017 № 518/01-19/04 та від 28.03.2018 № 131/01-19/04 з вимогою повернути орендоване майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 22-а, балансоутримувачем якого є Національний заповідник «Софія Київська», підписавши акт приймання - передачі (повернення).

З вищевикладеного слідує, що відповідач був обізнаний щодо заперечень орендодавця про продовження дії договору оренду №4087 від 29.09.2008, а також необхідності повернення орендованого майна.

Щодо посилань відповідача на норми статті 20 Закону України «Про культуру» згідно яких передбачено таку гарантію захисту музеїв та архівів як заборона незаконного виселення із приміщень, в яких вони перебувають, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 статті 20 Закону України «Про культуру» забороняється виселення закладів культури (театрів, філармоній, бібліотек, музеїв, архівів, художніх галерей (виставок), кінотеатрів, мистецьких шкіл, центрів дозвілля дітей та юнацтва, клубних закладів тощо) з приміщень без надання їм іншого рівноцінного приміщення.

Стаття 20 Закону України «Про культуру», на яку посилався відповідач, передбачає особливості провадження інвестиційної та інноваційної діяльності, проведення приватизації у сфері культури і не поширюється на відносини оренди, які регулюються спеціальним законом - Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Тому, частина 4 статті 20 Закону України «Про культуру» передбачає заборону виселення в процесі інвестиційної, інноваційної діяльності чи приватизації закладів культури не з орендованих приміщень, а з власних чи будь-яких інших (крім орендованих) приміщень без надання їм іншого рівноцінного приміщення.

Відповідно до частини 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та згідно з частиною 2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, відповідати матеріально-правовим способам захисту права.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Законодавцем передбачено, що такий перелік, зазначений в частині 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України).

Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону установила інший, ніж визначений статтею 16 Цивільного кодексу України спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення статті 16 Цивільного кодексу України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадку, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного кодексу України.

Таким чином, звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб`єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. Вирішуючи спір, суд має з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Згідно із статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 5.7. договору сторони передбачили, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язується повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з рахуванням нормального фізичного зносу.

Отже, у відповідності до положень діючого законодавства та договору відповідач у випадку припинення договору зобов`язаний повернути позивачу орендоване майно, а позивач відповідно має право вимагати його повернення.

За загальним правилом (ч.1 ст.5 ГПК України) суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Тобто, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

З огляду на викладене, суд звертає увагу позивача, що вимога про поновлення порушеного особистого немайнового права Національного заповідника «Софія Київська» на вільне здійснення статутної діяльності зі збереження та охорони пам`яток культурної спадщини шляхом зобов`язання відповідача припинити фактично користуватись нежилими приміщеннями будівлі загальною площею 3691,00 кв. м., розміщеної за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 22-а, на 3-х поверхах, корпусу № 5 (Бурса, XVIII ст.), не відповідає способам захисту порушених прав, передбаченим діючим законодавством України.

При цьому, положення ст.16 ЦК України та умови договору оренди теж не передбачають даного виду відповідальності за неповернення переданого в оренду майна.

На думку суду, за обставинами справи ефективним способом захисту буде вимога про звільнення відповідачем нежилих приміщень (виселення) та повернення майна за актом приймання-передачі. Проте суд не вправі визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права є не ефективним.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, тобто предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позовні вимоги останнього не призведуть до усунення порушень і захисту його прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 231, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.12.2019 р.

Суддя О.В. Мандриченко