ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Черкаси справа № 925/801/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участю представників сторін: позивача - Назаренка С.М. за довіреністю, відповідача - не з`явились, третьої особи - не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг" про стягнення 368355 грн. 68 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року, укладеного між позивачем і товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг", договору поруки № POR 436 від 11.03.2015 року, укладеного між позивачем і ОСОБА_1 , простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 368355 грн. 68 коп. та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором поруки № POR 436 від 11.03.2015 року, який подано з метою захисту позивачем своїх прав як кредитора, набутого на підставі договору банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/801/19, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг", підготовче засідання призначено на 08.08.2019 року.

Відповідач подав 31.07.2019 року відзив на позовну заяву (вх. № 23510/19, а.с. 64-66), у якому позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з таких підстав:

позовні вимоги заявлені за зобов`язаннями за договором поруки № POR 436 від 11.03.2015 року, однак в порушення п.1.1. вказаного договору, та п.п. 3.2.1.3.2.1. Розділу 3.2.1.3. «Забезпечення зобов`язання клієнта», «Умов та правил надання банківських послуг» відповідача не повідомлено про збільшення розміру встановленого клієнтові кредитного ліміту та відсутні докази настання обставин, що передбачають зміну банком розміру ліміту в односторонньому порядку відповідно до п. 3.2.1.1.6. Умов;

договір поруки № POR 436 від 11.03.2015 року припинив свою дію 22.04.2015 року, коли кредитор і боржник виконали повністю свої зобов`язання за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року, нових договорів поруки не підписував;

позовні вимоги не підсудні господарському суду Черкаської області, оскільки ОСОБА_1 є фізичною особою та відсутні вимоги про солідарне зобов`язання відповідно до п. 1.5 договору поруки, крім того рішенням господарському суду Черкаської області у справі №925/1098/18 з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг" вже стягнено 368355 грн. 68 коп. боргу.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року підготовче засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 29.08.2019 року.

Ухвалою суду від 29.08.2019 року підготовче засідання відкладено на 24.09.2019 року

Ухвалою суду від 24.09.2019 року підготовче провадження у справі № 925/801/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2019 року.

Відповідач 17.10.2019 року подав суду клопотання ( вх. №31566/19, а.с. 103), яким просив провести розгляд справи без участі представника відповідача, звернув увагу суду, що об`єднань позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами про виконання договорів поруки не було у справі №925/1098/18 і в даній справі також. Повідомив, що товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Євро Консалтинг" не перебуває в процесі припинення та відсутні докази неможливості виконання рішення суду у справі №925/1098/18.

17.10.2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі, в судовому засіданні оголошено перерву до 18.10.2019 року.

Сторони явку представників у судове засідання 18.10.2019 року не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча належним чином повідомлені судом про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується розпискою представника позивача від 17.10.2019 року, відповідач клопотанням від 17.10.2019 року просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника, ухвали суду направлені третій особі у визначеному ч. 5 ст. 176 ГПК України порядку, відділенням Укрпошти повернена суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 3, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

25.11.2014 року року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" було укладено договір банківського обслуговування № б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг.

25.11.2014 року товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" була підписана заява про відкриття рахунку на підставі якої було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 26), встановлено кредитний ліміт в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг" (а.с. 27-43).

Відповідно до п. 3.2.1.1.16. Умов при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Пункт 3.2.1.1.3 Умов та Правил визначає, що кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Умовами та Правилами також визначено (п.3.2.1.2.2.), що клієнт зобов`язується:

- використовувати кредит на цілі, зазначені у п.3.2.1.1.1 цього розділу "Умов та правил надання банківських послуг";

- сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п.3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3;

- повернути кредит у строки, встановлені п. п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4.,3.2.1.2.2.17.

Пунктом 3.2.1.6.1. визначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта, набирає чинності з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Згідно договору банківського обслуговування від 25.11.2014 року на поточний рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" № 0411 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 10 000 грн., про що було повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, смс-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та Правилами надання банківських послуг". В подальшому, розмір кредитного ліміту відповідача було збільшено до 500000 грн.

Водночас третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" лише частково здійснила погашення заборгованості за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року, в зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення 368 355 грн. 68 коп. боргу зі сплати кредиту, 10 897 грн. 29 коп. боргу зі сплати відсотків та 9 052 грн. 89 коп. пені, з підстав неналежного виконання Умов договору банківського обслуговування (поточного рахунку) від 25.11.2014 року

Рішенням господарського суду Черкаської області від 05.02.2019 року у справі № 925/1098/18, позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено повністю, стягнено з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" 368 355 грн. 68 коп. боргу зі сплати кредиту, 10 897 грн. 29 коп. боргу зі сплати відсотків та 9 052 грн. 89 коп. пені та 5 824 грн. 59 коп. судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акта, який вступив в законну силу.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Пункт 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» визначає, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Таким чином, в силу приписів ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені у рішені місцевого господарського суду у справі № 925/1098/18 Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, тому взаємовідносини сторін судом не досліджуються та не описуються.

11.03.2015 року між Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", як кредитором та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки № POR 436 (далі Договір, а.с. 54-55).

Відповідно до п. 1.1. Договору, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" боржника за зобов`язань за угодами-приєднаннями до: 1.1.1. розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов та Правил надання банківських послуг, далі Угода-1 по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.2. Угоди -1 - 30% річних;

- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.3. Угоди -1 - 60% річних;

б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. Угоди-1 в розмірі 30% від суми перерахувань;

в) винагороди за користування Ліміту відповідно до п.3.2.1.4.4. Угоди-1 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць;

г) кредиту в розмірі 10000 грн. .

Якщо під час виконання Угоди-1 зобов`язання боржник, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою-1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

1.1.2 до розділу 3.2.2. " Кредит за послугою "Гарантовані платежі " Умов та Правил надання банківських послуг, далі Угода-2 по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п.3.2.2.2.. Угоди -2 - 36% річних;

- за період користування кредитом згідно п.3.2.2.2. Угоди -2 - 56% річних;

б) винагород, штрафів, пені та інші платежі , відшкодовувати збитки , у відповідності, порядку та строки , зазначені в Угоді-2

в) кредиту в розмірі 10000 грн.

Якщо під час виконання Угоди-2 зобов`язання боржника, що забезпечені цим Договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою-2 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

За змістом п. 1.2. Договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою-1 та Угодою-2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власним коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно з п. 2.1.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Угодою-1 і/або Угодою-2 незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Згідно з п. 1.5. Договору у випадку невиконання боржником зобов`язання за Угодою-1 і/або Угодою-2, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Пункт 4.1. Договору передбачає, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за Угодою-1 і/або Угодою-2 цей договір припиняє свою дію.

Договір поруки підписаний поручителем - ОСОБА_1 особисто та представником Банку.

Зміст договору поруки, укладеного Банком з відповідачем, узгоджується з умовами п. 3.2.1.3.2. Умов та правил надання кредиту, згідно якого забезпеченням виконання зобов`язань клієнта (третьої особи) - юридичною особою за цим Договором є укладення Договору поруки.

Із банківських виписок по рахунку третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" з 25.11.2014 року по 10.06.2019 року вбачається, що з 12.03.2014 року відповідачу було надано кредитний ліміт на суму з 10000 грн. до 500000 грн. згідно умов договору. Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" цей кредит періодично погашався та за розрахунком позивача залишилася непогашеною частина кредиту у розмірі 368355 грн. 68 коп. (а.с. 45-48).

31.05.2019 року, у зв`язку з неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" свого обов`язку по поверненню кредитних коштів, наданих йому банком за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року, позивач направив на адресу відповідача, як поручителя за вказаним договором претензію за вих. № 41125СS12S0DV з вимогою про сплату 510425 грн. 50 коп., з яких: 368355 грн. 68 коп. заборгованість за кредитом, 64187 грн. 62 коп. заборгованість за відсотками, 77882 грн. 20 коп. пеня (а.с. 56, докази направлення 57). Вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом за захистом свого права до суду.

За розрахунком позивача, станом на день подання даного позову до суду, заборгованість відповідача за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року та договором поруки становить 368355 грн. 68 коп. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про їх стягнення.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов`язки, виникли із кредитного договору, договору поруки, за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань кредиту, загальні положення про кредит, як окремий вид зобов`язань, визначені параграфом 2 глави 71 ЦК України, ст.ст. 346, 347 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 розділу IV ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до п.п. 1-3-ст. 207 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із заяви про приєднання до Умов на правил надання від 25.11.2014 року та заяви про відкриття рахунку вбачається (далі - Заяви, а.с. 26), що третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" в особі директора Паляч А.Г., як клієнт приєднався до розділу 3.2.1.1.1. Умов та правил надання кредитного ліміту на поточний рахунок, що розміщені на сайті ПриватБанку pb.ua, і прийняв на себе всі зобов`язання, зазначені в цих умовах, уклав кредитний договір, посвідчивши її підписом та печаткою.

З урахуванням положень п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.1.10 Договору, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт- банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі "Угода). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених "Умов та правил надання банківських послуг", Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановивши інший термін повернення кредиту. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених "Умов та правил надання банківських послуг", за відсутності заперечень за місяць до закінчення терміну обслуговування Ліміту, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування Ліміту може бути продовжено Банком на той самий строк. Термін також може бути змінений Банком згідно з п. 3.2.1.2.3.4 цього розділу "Умов та правил надання банківських послуг".

Третя особа, підписавши 25.11.2014 року заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та заяви про відкриття рахунку, підписав з банком договір банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року на умовах, запропонованих банком.

Зобов`язання третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року забезпечені порукою ОСОБА_1 за договором поруки № POR 436 від 11.03.2015 року. А саме: за виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-євро консалтинг" зобов`язань за угодами-приєднаннями до: п. 1.1.1. розділу 3.2.1. "Кредитний ліміт" Умов, п. 1.1.2 до розділу 3.2.2 "Кредит за послугою "Гарантовані платежі" Умов про укладення Угоди-1 та Угода -2 щодо сплати: процентної ставки за користування кредитом згідно п.п.3.2.1.4.1.2., п.3.2.1.4.1.3. Угоди -1; комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.1.17. Угоди-1; винагороди за користування Ліміту відповідно до п.3.2.1.4.4. Угоди-1; кредиту в розмірі 10000 грн., процентної ставки за користування кредитом згідно п.п.3.2.2.2., 3.2.2.2. Угоди -2; винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки; кредиту в розмірі 10000 грн., який в подальшому збільшено до 500 000 грн.

Крім того, відповідач, укладаючи договір поруки взяв на себе зобов`язання, як солідарний боржник, у разі невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за Угодою-1 та Угодою -2 (п. п. 2.1.2., 1.5. Договору).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Враховуючи п.п. 2.1.2., 1.5. Договору доводи відповідача про відсутність солідарного зобов`язання з вимогами за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року та договором поруки, суд оцінює критично, оскільки зобов`язання за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року не виконано, а обов`язок виконання за даним договором є спільним у відповідача з третьою особою на підставі договору поруки.

Наявність рішення про стягнення заборгованості з третьої особи не звільняє відповідача від обов`язку повної сплати заборгованості за договором банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року на підставі ч. 1, п.2 ч. 2, ст. 543 ЦК України.

Із урахуванням положень ст. ст. 1047, 1054 ЦК України, надання банком кредиту клієнту здійснюється на підставі кредитного договору, який укладається у письмовій формі.

Так, банком надано третій особі кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., який в подальшому збільшено до 500000 грн., який повернений банку частково. Рух коштів на цьому рахунку відображений також у виписках банку по рахунку клієнта та розрахунку заборгованості. Наявність і розмір спірної заборгованості за кредитом у сумі 368355 грн. 68 коп. підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, та встановлено рішенням господарського суду Черкаської області від 05.02.2019 року у справі №925/1098/18, відповідачем не спростовано, тому вимога про їх стягнення з відповідача судом визнається доведеною та обґрунтованою і підлягає до задоволення в повному обсязі.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення відповідача на свою користь заборгованості договором поруки № POR 436 від 11.03.2015 року на підставі договору банківського обслуговування № б/н від 25.11.2014 року в розмірі 368355 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом, є доказаними, обґрунтованими, тому їх задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 5525 грн. 34 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ребрицького Петра Миколайовича, ІПН НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, - 368355 грн. 68 коп. заборгованості за кредитом, 5525 грн. 34 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.12.2019 року.

Суддя В.М. Грачов