СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа № 917/1461/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Гетьман Р.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача прокурор Ногіна О.М., посвідчення №032167 від 11.02.2015 року;

1-го відповідача не з`явився;

2-го відповідача Назаревич І.Р., довіреність №1 від 21.01.2019 року;

третьої сторони не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава (вх. № 2414 П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Солодюк О.В. ) повний текст якого складено 31.05.2019 року.

за позовом Заступника прокурора Полтавської області, м. Полтава

до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, смт. Решетилівка, Полтавської області,

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", смт. Решетилівка, Полтавської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 10.02.2010 року, укладеного між Решетилівською райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» площею 32,75 га, що розташована на території Решетилівської сільської ради Полтавської області, кадастровий номер :00:009:0018 та зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,75 га кадастровий номер :00:009:0018 вартістю 1121769,70 грн., яка розташована на території Решетилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.11.2017 року у справі, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 року позов було задоволено повністю; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 10.02.2010 року площею 32,75 га, кадастровий номер :00:009:0018, що розташована на території Решетилівської сільської ради, укладений 10.02.2010 року між Решетилівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" та зобов`язано останнє звільнити вказану земельну ділянку, передавши її Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області.

Постановою Верховного Суду від 05.07.2018 року касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" на рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 року у справі було задоволено частково; рішення господарського суду Полтавської області від 09.11.2017 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 року у справі скасовано повністю, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи повністю вказані судові рішення Верховний Суд, зокрема вказав на те, що з них не вбачається ретельного з`ясування питання вірності зазначення прокурором неможливості Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, як органу виконавчої влади, через який держава Україна реалізує своє право державної власності на спірну земельну ділянку, звертатися з відповідним позовом, що є предметом у справі, а отже і правомірності його пред`явлення без зазначення Головного управління в якості позивача; суди попередніх інстанцій взяли до уваги лише функції посадових осіб Держгеокадастру та його територіальних органів саме у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, не надавши жодної оцінки його правам як органу виконавчої влади, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна та не з`ясували, що відповідачем-2 заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яка має обраховуватися від дня, коли саме належний позивач по справі довідався або міг довідатися про порушення свого права.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17 в позові відмовлено.

Заступник прокурора Полтавської області з рішенням господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі та прийняте нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор; прокуратурі про порушення речового права держави, як власника спірної земельної ділянки та інших вимог земельного законодавства стало відомо 05.07.2017 року, тобто з дати отримання прокуратурою області листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від №7-16-0.6-4963/2-17 від 05.07.2017 року на №05/2-694 вих.17 від 29.06.2017 року а тому прокурор звернувся з позовом до суду саме в інтересах держави, а не в інтересах органу.

У даному випадку строк позовної давності повинен відраховуватись саме з 05.07.2017 року, з моменту коли прокурору стало відомо про порушення інтересів держави, а не з моменту коли про порушення стало відомо Головному управлінню Держгеокадастру, як це зазначено у рішенні суду; суд вийшов за межі розгляду справи та визначив строки позовної давності щодо звернення до суду Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області тим самим фактично позбавивши права звернення вказаного державного органу до суду за захистом своїх інтересів.

Одночасно апелянт просив поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, оскільки своєчасно не отримав повний текст судового рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі залишено без руху; заступника прокурора Полтавської області зобов`язано було усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

16.08.2019 року на електронну адресу суду від першого заступника прокуратури Полтавської області надійшло клопотання про продовження строку на виконання ухвали (вх.№ 1397), яке не оформлене в установленому порядку, а саме не засвідчено електронним цифровим підписом, в якому останній просить продовжити строк виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року у справі щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4 800,00 грн. на десять днів, яке долучено до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013 року №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 року, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних.

Вказане клопотання не засвідчено електронним підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 16.08.2019 року №13-35/297, а тому слід залишити його без розгляду.

16.08.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшла заява щодо пропуску строку на апеляційне оскарження (вх.№7748), в якій останній просить відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області Сухового В.В. на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі, яку долучено до матеріалів справи.

20.08.2019 року на адресу суду від першого заступника прокурора Полтавської області надійшла заява про продовження строку виконання ухвали суду (вх.№7843), в якій останній просить продовжити строк виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року у справі щодо сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 4 800,00 грн. на десять днів, яку долучено до матеріалів справи.

Згідно статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 року заяву першого заступника прокурора Полтавської області про продовження строку виконання ухвали Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року у справі задоволено; продовжено процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, викладених в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року у справі до 06.09.2019 року включно.

28.08.2019 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№8089), а саме: надано докази сплати судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року клопотання заступника прокурора Полтавської області про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено, поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі; учасникам справи встановлено строк до 20.09.2019 року на протязі якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 25.09.2019 року о 09:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №115; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17 зупинено.

30.08.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшла заява про залишення апеляційної скарги без руху (вх.№8225), в якій останній просить вирішити в порядку передбаченому господарським процесуальним кодексом України питання, щодо залишення без руху апеляційної скарги заступника прокурора Полтавської області В.Сухового на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі з підстав подання апеляційної скарги після закінчення строків, яку долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування заяви 2-й відповідач посилається на те, що двадцятиденний строк подання апеляційної скарги закінчився 10.07.2019 року, заступник прокурора Полтавської області подав скаргу 24.07.2019 року, тобто із пропуском строку, який на його думку безпідставно пропущений; поза увагою суду залишилась та обставина, що позивачем у справі є саме прокурор Полтавської області, однак апеляційну скаргу подано першим заступником прокурора Полтавської області без зазначення причин неможливості подання апеляційної скарги прокурором та надання документів на підтвердження повноважень першого заступника прокурора Полтавської області на подання апеляційної скарги.

Розглянувши заяву 2-го відповідача про залишення апеляційної скарги без руху колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу; питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги.

Вище зазначено, що ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року апеляційна скарга вже залишалась без руху з підстави несплати апелянтом судового збору, а ухвалою суду від 28.08.2019 року після усунення недоліків апеляційної скарги було відкрито апеляційне провадження та справу вже призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції.

Втім, заява про залишення апеляційної скарги без руху (вх.№8225) від 2-го відповідача надійшла до суду апеляційної інстанції 30.08.2018 року, а приписами ГПК України не передбачено вирішення питання залишення апеляційної скарги без руху після відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду.

19.09.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8948), в якому останній просить апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі залишити без змін, який долучено до матеріалів справи.

19.09.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання по відкладення розгляду справи (вх.№8949), в якому останній просить відкласти розгляд справи, яке долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування клопотання 2-й відповідач посилається на те, що у зв`язку із відсутністю на Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" осіб, що могли б представляти його інтереси в суді, відповідачем здійснюються дії щодо укладання договору про надання правничої допомоги з адвокатом, з метою забезпечення участі уповноваженого представника у даній справі.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Посилаючись на неможливість з`явитися в судове засідання 25.09.2019 року, 2-м відповідачем не зазначено в чому саме полягає необхідність його участі в судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду; доказів в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України в підтвердження вказаних в клопотанні обставин до матеріалів справи не надходило.

Отже, заявником не обґрунтовано об`єктивної необхідності у відкладенні розгляду справи та підстав вважати його неявку в судове засідання поважною немає.

За таких обставин, для недопущення затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог статті 69 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі №917/1461/17 до складення Великою Палатою Верховного Суду повного тексту постанови від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц.

25.09.2019 року на адресу суду від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" надійшла касаційна скарга на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року у справі №917/1461/17 (вх.№787).

27.09.2019 року супровідним листом №019873 надіслано справу №917/1461/17 в 3-х томах до Верховного Суду.

30.09.2019 року на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень було оприлюднено повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц.

07.10.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження (вх.№9519), в якому останній просить закрити апеляційне провадження, яке долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування клопотання 2-й відповідач вказує на те, що апеляційна скарга №05/2-414вих.19 від 24.07.2019 року, за якою відкрите апеляційне провадження, підписана, а відповідно подана, заступником прокурора Полтавської області В. Суховим, яким не підписувався позов та який також не брав і участі в розгляді справи в господарському суді першої інстанції; заступник прокурора Полтавської області В. Суховий не є прокурором вищого рівня, а тому не мав права підписувати (подавати) апеляційну скаргу.

Розглянувши клопотання про закриття апеляційного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ст. 264 ГПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Як зазначено вище, апеляційне провадження у даній справі було відкрито ухвалою Східного апеляційного господарського суду 28.08.2019 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області, яка надійшла до суду апеляційної інстанції за підписом заступника прокурора Полтавської області В.В. Суховий, який відповідно до наказу Генерального прокурора України від 03.07.2019 року призначений на посаду заступника прокурора Полтавської області; матеріали справи не містять доказів, які б спростовували вказані обставини, а тому підстав для задоволення клопотання не має.

09.10.2019 року на адресу суду від начальника управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Харківської області надійшло клопотання (вх.№9618), в якому останній просить поновити апеляційне провадження у справі №917/1461/17, яке долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №917/1461/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року у справі №917/1461/17; касаційну скаргу та додані до неї документи повернуто заявнику.

10.12.2019 року на адресу суду повернуто матеріали справи №917/1461/17 (вх.№11670) у 3-х томах, щодо відмови у відкритті Верховним Судом касаційного провадження на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Слободіна М.М., суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 року поновлено провадження по розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Полтавської області на рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі; розгляд скарги призначено на 23.12.2019 року о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх., зал судового засідання № 115; викликано у судове засідання представників учасників справи.

20.12.2019 року на адресу суду від 2-го відповідача надійшло клопотання про залучення представника (вх.№12001), в якому останній просить допустити представника 2-го відповідача в суді апеляційної інстанції у справі головного юрисконсульта Назаревича Ігоря Ростиславовича на підставі наданої ним довіреності, яке долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування клопотання 2-й відповідач вказує на те, що з дати відкриття провадження у справі 06.09.2017 року представником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" в суді був і залишається головний юристконсульт підприємства Назаревич Ігор Ростиславович.

Розглянувши клопотання про залучення представника, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав.

За змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Також, відповідно до ч.1 ст.58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У підпункті 11 п.16 розділу I Закону України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02.06.2016 року №1401-VIII зазначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини 1.статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно ч.1 ст.42 ГПК України, учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ст.60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Колегія суддів враховує правові позиції, викладені в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2018 року у справі №922/699/17, від 18.06.2018 року у справі №910/15163/17, від 25.06.2018 у справі №924/326/17, від 28.09.2018 року у справі №910/2396/18, від 13.04.2018 року у справі №927/672/17 та зазначає, що повноваження головного юристконсульта підприємства Назаревича Ігоря Ростиславовича підтверджуються довіреністю №1 від 21.01.2019 року, виданою директором Лукаш М.С. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб", який діє на підставі статуту, та що відповідно до ст.42 ГПК України має право як повноважний представник 2-го відповідача, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" бути представником у справі.

У судовому засіданні 23.12.2019 року представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, представник 2-го відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17 залишити без змін.

У судове засідання 23.12.2019 року представники 1-го відповідача та третьої особи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце його проведення, про що свідчить штамп на зворотному боці ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні про відправлення її копій сторонам і є доказом належного повідомлення учасників спору про дату, час та місце судового засідання відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України.

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 10.12.2019 року 1-му відповідачу та третій особі у справі додано витяг з сайту УДППЗ "Укрпошта": №20, №504, з якого вбачається, що відправлення для 1-го відповідача знаходиться у точці видачі/доставки (а.с.147,том 3 ) третя особа отримала копію ухвали 16.12.2019 року (а.с.144, том 3).

Крім того, вказану ухвалу суду від 10.12.2019 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та 2-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації №121 від 10.03.2009 року Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" надано дозвіл на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право оренди на земельну ділянку площею 341,92 га.

Розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації №258 від 10.06.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" загальною площею 165,98 га, з них рілля 100,71 га, сіножаті 15,41 га, пасовища 49,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, терміном на 5 років на території Решетилівської сільської ради.

10.02.2010 року між Решетилівською районною державною адміністрацією Полтавської області (далі-орендодавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (далі-орендар) був укладений договір оренди землі №8, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку яка знаходиться на території Решетилівської селищної ради, загальною площею 32,75 га, в тому числі пасовища 32,75 га.

Договір укладено на 10 років та зареєстровано у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України про земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.03.2010 року № 15.

Прокурор, обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на таке.

Розпорядження про затвердження технічної документації із землеустрою та укладений на його виконання договір не відповідають вимогам земельного законодавства, оскільки передача земельної ділянки площею 32,75 га з кадастровим номером :00:009:0018 здійснювалась на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди.

З інформації відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі у Полтавській області №7-16-0.6-4963/2-17 від 05.07.2017 року на №05/2-694 вих.17 від 29.06.2017 року слідує , що земельна ділянка площею 32,75 га до 2010 року не формувалася, кадастровий номер їй не присвоювався, поземельна книга не відкривалася, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у відділі відсутні, а тому надання дозволу на розробку саме технічної документації, а не проекту землеустрою щодо її відведення, не відповідає вимогам Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", в редакції чинній на час прийняття розпорядження, проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань підлягають обов`язковій державній експертизі.

Розпорядженням голови Решетилівської райдержадміністрації №258 від 10.06.2009 року лише затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб",

Рішення про передачу в оренду вказаної земельної ділянки відсутнє, чим порушено вимоги ч. 7 статті 123 Земельного кодексу України.

Спірний договір оренди не відповідає вимогам, які визначені ст. 15 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 5, 13, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", оскільки в порушення вказаних норм земельного законодавства технічна документація з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки не розроблялась і не погоджувалась, на розгляд Решетилівської ради Полтавської області не надавалась та не затверджувалась; у п. 5 договору оренди земельної ділянки від 10.02.2010 року не зазначено її нормативну грошову оцінку.

Вказане вище й стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, що на його думку спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання додержання законності під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності землекористувачам, яке проведено з порушенням вимог чинного законодавства.

15.05.2019 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у позові, виходив зокрема з того, що належним позивачем у справі є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області і відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області довідалось або могло довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; станом на дату подання позову Головному управлінню Держзгеокадастру у Полтавській області, як розпоряднику земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і спірної земельної ділянки відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України даний факт був відомий, починаючи з державної реєстрації договору оренди землі у 2010 році; доказів звернення Головного управління Держзгеокадастру у Полтавській області з будь якими скаргами, заявами, листами до прокуратури чи позовами до суду щодо порушень при укладенні договору оренди землі від 10.02.2010 року, протягом 2010-2017 років, до матеріалів справи не надано та з урахуванням заяви 2-го відповідача про застосування позовної давності, дійшов висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові, зазначивши, що оскільки Головне управління Держзгеокадастру у Полтавській області є належним позивачем у даній справі, і прокурором безпідставно не зазначено орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, дана обставина є безумовною підставою для відмови прокурору в задоволенні позову.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У рекомендаціях, викладених у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено на те, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За матеріалами справи, передача земельної ділянки площею 32,75 га з кадастровим номером :00:009:0018 здійснювалась на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою на умовах оренди.

Так, згідно інформації відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі у Полтавській області №7-16-0.6-4963/2-17 від 05.07.2017 року на №05/2-694 вих. 17 від 29.06.2017 року, земельна ділянка площею 32,75 га до 2010 року не формувалася, їй не присвоювався кадастровий номер, не відкривалася поземельна книга, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у відділі відсутні, а тому надання дозволу на розробку саме технічної документації, а не проекту землеустрою щодо її відведення, не відповідає вимогам Земельного кодексу України.

За змістом статті 50 Закону України «Про землеустрій» , в редакції чинній на час прийняття розпорядження, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений постановою Kабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №677, в редакції чинній на час прийняття розпорядження, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення.

Згідно чч. 1, 2 статті 123 ЗК України, в редакції чинній на час прийняття розпорядження, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймаються на підставі проектів землеустрою щодо їх відведення у разі зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» , в редакції чинній на час прийняття розпорядження, проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань підлягають обов`язковій державній експертизі.

Відповідно до ч. 7 статті 123 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Так, рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки відсутнє, що не відповідає вимогам ч. 7 статті 123 ЗК України.

Згідно статті 13 Закону України "Про оренду землі" , договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За частиною 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» , в редакції чинній на час укладення договору оренди, істотними умовами договору оренди землі є, у тому числі: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки).

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Так, у п. 5 Договору оренди земельної ділянки від 10.02.2010 року не зазначено її нормативну грошову оцінку. Згідно інформації відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі у Полтавській області №7-16-0.3-5299/2-17 від 14.07.2017 року на № 05/2-775 вих-17 від 12.07.2017 року, нормативно грошова оцінка зазначеної земельної ділянки не проводилася.

Отже, прокурором при зверненні з позовом до суду обґрунтовано належними та допустимими доказами порушення інтересів держави укладанням спірного договору, оскільки саме державою здійснюється особлива охорона землі як національного багатства в силу статті 14 Конституції України, а недотримання відповідачами встановленої процедури передачі спірної земельної ділянки 2-му відповідачу порушує ці інтереси.

За таких обставин, вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 32,75 га, кадастровий номер :00:009:0018, що укладений між Решетилівською районною державною адміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" підлягає задоволенню.

Також, відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

А отже, вимога прокурора щодо зобов`язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,75 га, кадастровий номер :00:009:0018, вартістю 1 121 769,70 грн., що розташована на території Решетилівської сільської ради та повернення її Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3-рп/99 у справі №1-1/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором при зверненні з позовом до суду надано правове обґрунтування підстав звернення до господарського суду за захистом інтересів держави та визначено при цьому органи, уповноважені здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зокрема Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Спірна земельна ділянка відносяться до земель державної власності сільськогосподарського призначення, а тому органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження ними на території області є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Разом з тим, відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився .

Отже, у вказаного державного органу, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна, відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, а тому прокурором обгрунтовано пред`явлено позов у даній справі в інтересах держави як позивачем.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia(«суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду Великої Палати від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц та зазначає, що за матеріалами справи заступник прокурора Полтавської області у даній справі обгрунтовано здійснює представництво в господарському суді законних інтересів держави, так як у даному разі захист таких інтересів не відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, тобто органу, який виконує функції розпорядника відповідних земель від імені власника, яким є держава Україна та до компетенції якого законодавчо віднесені відповідні повноваження, а тому користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, тобто набув статусу позивача.

Щодо посилань 2-го відповідача на пропущення прокурором строку позовної давності при подачі позову до суду колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16.11.2016 року у справі за №6-2469цс16.

Так, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що органам прокуратури про порушення речового права держави як власника спірної земельної ділянки та інших вимог земельного законодавства стало відомо 05.07.2017 року, тобто з дати отримання прокуратурою Полтавської області листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №7-16-0.6-4963/2-17 від 05.07.2017 року на №05/2-694 вих.17 від 29.06.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з того, що позивачем у даній справі обгрунтовано виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися саме відповідний прокурор.

Оскільки прокуратурі Полтавської області про порушення речового права держави, як власника спірної земельної ділянки та інших вимог земельного законодавства стало відомо 05.07.2017 року, а саме: з дати отримання листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від №7-16-0.6-4963/2-17 від 05.07.2017 року на №05/2-694 вих.17 від 29.06.2017 року та заступник прокурора Полтавської області звернувся з позовом до суду саме в інтересах держави, а не в інтересах органу, у даному випадку строк позовної давності повинен відраховуватись саме з 05.07.2017 року, тобто з моменту коли прокурору стало відомо про порушення інтересів держави, а не з моменту коли про порушення стало відомо Головному управлінню Держгеокадастру, як про таке помилково зазначено у рішенні місцевого господарського суду.

А за таких обставин, заступник прокурора Полтавської області звернувся до господарського суду Полтавської області про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки з дотриманням вимог статей 256, 261 ЦК України, тобто у межах строку позовної давності, а заява 2-го відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у позові не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та за умов недоведеності обставин справи, що місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, поклавши судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, п.1,4 ч.1 ст.277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2019 року у справі №917/1461/17 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Задовольнити позов повністю.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 10.02.2010 року площею 32,75 га, кадастровий номер :00:009:0018, що розташована на території Решетилівської сільської ради, укладений 10.02.2010 року між Решетилівською районною державною адміністрацією (вул. Покровська, 17, смт. Решетилівка Полтавської області, 38400, ) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (вул. Петровського, 41, смт. Решетилівка, Полтавська область, 38400, ).

Зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (вул. Петровського, 41, смт. Решетилівка, Полтавська область, 38400, ) звільнити земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 32,75га, кадастровий номер :00:009:0018, вартістю 1 121 769,70 грн., що розташована на території Решетилівської сільської ради, передавши її Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ).

Стягнути з Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області (38400, Полтавська обл., Решетилівський район, смт. Решетилівка, вул. Покровська,17, код ЄРДПОУ 04057511) на користь прокуратури Полтавської області (УДКСУ у м. Полтава, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Полтавскій області, МФО 831019, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету 22030101) 1600,00 грн. судового збору за подання позову та 2400,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібороб" (38400, Полтавська обл., Решетилівський район, смт. Решетилівка, вул. Покровська,41, код ЄРДПОУ ) на користь прокуратури Полтавської області (УДКСУ у м. Полтава, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Полтавскій області, МФО 831019, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету 22030101) 1600,00 грн. судового збору за подання позову та 2400,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.12.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя Р.А. Гетьман