ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Справа№ 910/4538/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Євсікова О.О.

при секретарі судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - Касьян О.В.,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 (повний текст рішення складено 26.09.2019)

у справі № 910/4538/19(суддя Ващенко Т.М.)

За позовом Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"

про зобов`язання виконати умови договору,-

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Комунальне підприємство "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про зобов`язання виконати умови договору.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач безпідставно відмовився виконати умови договору в частині відпуску дизельного палива.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Договір № 001192-b/2 від 23.02.2018 року в грудні 2018 року було розірвано позивачем в односторонньому порядку та станом на день розгляду справи Договір є розірваним, підстави для зобов`язання відповідача виконати його умови відсутні.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не об`єктивно з`ясовані всі обставини справи, які мають значення для справи, неправильно та неповно досліджено докази та надано їм оцінку. Зокрема скаржник зазначає, що припинення строку договору не свідчить ані про припинення договору, ані про припинення зобов`язань за договором, а тому не означає звільнення боржника від виконання обов`язку в натурі, тому кредитор має право вимагати виконання обов`язку в натурі впродовж строку, встановленого сторонами для його виконання у договорі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Євсіков О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року у справі №910/4538/19 та призначено розгляд справи на 28.11.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 року розгляд справи відкладено на 19.12.2019 року

В судовому засіданні 19.12.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Комунальним підприємством "Дніпропетровський електротранспорт" Дніпровської міської ради (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХОЙЛ НК" (постачальник) укладено договір № 001192-b/2 від 23.02.2018 року (далі - Договір) з додатковими угодами № 1 та № 2. (а.с. 19-20, 23-24).

Відповідно до п. 1.1 Договору в порядку та на умовах, визначених даним Договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість визначено сторонами у специфікації.

Найменування товару: дизельне паливо (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1. договору загальна сума договору становить 2 915 995, 20 грн. у тому числі ПДВ 485 999, 20 грн.

Згідно з п. 2.2. договору ціна одиниці товару, асортимент, кількість та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в специфікації, рахунках та видаткових накладних, які оформлюються за домовленістю сторін для кожної конкретної поставки товару.

В матеріалах справи наявна специфікація до договору зі змісту якої вбачається, що сторонами погоджено поставку дизельного палива (талони) на 112 240 літрів на загальну суму 2 915 955, 20 грн. в тому числі ПДВ 485 999, 20 грн. (а.с. 22).

Пунктом 3.1. договору розрахунки за кожну партію товару здійснюється в безготівковій формі протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати підписання покупцем видаткової накладної.

Згідно з п. 3.2. розрахунки здійснюються покупцем на підставі рахунків постачальника.

Прийом-передача товару здійснюється на авто заправочній станції, в автотранспортні засоби покупця (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п. 4.3. відпустка палива, проводиться по лічильнику.

Згідно з п. 4.5 Договору термін поставки товару протягом 2018 року.

Місце поставки: через системи АЗС постачальника в транспортні засоби покупця на території м. Дніпро, здійснюється в л (п. 4.6 Договору).

Пунктом 7.2.1 Договору визначено, що покупець має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати даний договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у 10 денний строк.

Відповідно до п. 7.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у кількості та у строки, погоджені сторонами.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що порушенням Договору є невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 11.1 з дня підписання і діє до 31.12.2018 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань.

Крім того між сторонами було укладено додаткову угоду№2 від 11.10.2018 року відповідно до п. 1.1. якої було погоджено поставку партії товару після укладання цієї додаткової угоди в кількості 19 640 літрів Дизельного палива (талони) на суму 514 175, 20 грн. (а.с. 24).

27.02.2018 року на підставі заявки позивача №1 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем №НК-0000255 від 27.02.2018 року було поставлено відповідачем 500 літрів дизельного палива, на суму 12 990,00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-000229 від 27.02.2018 року. (а.с. 170, 171, 172).

11.05.2018 року на підставі заявки позивача № 2 на поставку товару сплаченого рахунку позивачем № НК-0000907 від 20.04.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720, 00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною №НКТ-000804 від 20.04.2018 року. (а.с. 173, 174, 175).

05.07.2018 року на підставі заявки позивача № 5 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0001902 від 04.07.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720,00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-001860 від 04.07.2018 року. (а.с. 176, 177, 178).

26.07.2018 року на підставі заявки позивача № 6 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0002250 від 01.08.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720, 00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-002307 від 01.08.2018 року. (а.с. 179,180,181).

27.08.2018 року на підставі заявки позивача № 7 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0002592 від 28.08.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720, 00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-002696 від 28.08.2018 р оку. (а.с. 182,183,184).

20.09.2018 року на підставі заявки позивача № 8 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0002844 від 21.09.2018 року було поставлено Відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720, 00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-002964 від 21.09.2018 року. (а.с. 185,186,187).

24.09.2018 року на підставі заявки позивача № 9 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0002863 від 24.09.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 285 720, 00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-002977 від 24.09.2018 року. (а.с. 188,189,190).

11.10.2018 року на підставі заявки позивача № 10 на поставку товару та сплаченого рахунку позивачем № НК-0003059 від 11.10.2018 року було поставлено відповідачем 10000 літрів дизельного палива, на суму 314 160,00 грн. з ПДВ. Що підтверджується видатковою накладною № НКТ-003217 від 11.10.2018 року. (а.с. 191,192,193).

Крім того в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень про сплату позивачем на користь відповідача за дизельне паливо відповідно до договору №N001192-b/2 від 23.02.2018 року на загальну суму 2 915 760, 24. (а.с. 33-60).

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що позивачем було оплачено всі виставлені рахунки відповідача на суму 2 915 760, 24 грн., тобто виконано свої зобов`язання за договором повністю, а відповідач в свою чергу не надав доказів та не спростував факт такої оплати позивачем.

Однак, як зазначає позивач із отриманих і оплачених талонів по цьому договору, фактично проведено заправку дизельне паливо в кількості 89 360 літрів, і не проведено відпуск дизельне паливо на заправних станціях відповідача в кількості 10 780 літрів на загальну суму 335 365, 44 грн., у доказ чого позивачем надано вказані талони. (а.с. 62-143).

Також між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 20.03.2018 року, відповідно до п. 1.1. якої було погоджено поставку партії товару після укладання цієї додаткової угоди в кількості 101 603 літра Дизельного палива (талони) на суму 2 419 167, 43 грн. (а.с. 23).

Також, у матеріалах справи наявна доповідна записка начальника АТП на ім`я директора КП "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради від 03.12.2018 року №323, за змістом якої з другої половини дня 30 листопада 2018 року на автозаправних станціях відповідача співробітниками відповідача було відмовлено без пояснення причин в заправці транспортних засобів позивача. (а.с. 25).

У матеріалах справи наявні акти від 04.12.2018 року про відмову в заправці (відпуску палива) транспортного засобу на автозаправній станції, складені представниками позивача. (а.с. 30-32).

В матеріалах справи наявна вимога №3552 від 17.12.2018 року, яку позивач направив відповідачу та вимагав надати пояснення на якій підставі відмовлено здійснювати заправку транспортних засобів комунального підприємства, а також просив вважати дану вимогу, як повідомлення про дострокове розірвання договору № 001192-b/2 від 23.02.2018 року на підставі п. 7.2.1. договору. (а.с. 26).

Факт направлення вказаної вимоги-повідомлення підтверджується описом вкладення в поштовий конверт та чеком "Укрпошти", наявними у матеріалах справи. (а.с. 27-28).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що відповідачем було частково поставлено позивачеві товару: дизельне пальне в кількості 100 140 літрів на суму 2 915 760,24 грн.

Позивач, звертаючись до суду із позовом у даній справі про зобов`язання відповідача вчинити дії, зазначає, що у зв`язку з відмовою відповідача здійснювати заправку транспортних засобів позивача на сьогоднішній день у позивача є залишок невикористаних талонів у кількості 271 шт. по 20 л та 536 шт. по 10 л на загальну суму кількість 10 780 л, загальна сума 335 365, 44 грн., по яких не отримано дизельне пальне на АЗС, що підтверджується інформаційною довідкою №1210 від 04.04.2019 року. (а.с. 61).

Як на правову підставу заявленого позову позивач послався на норми статей 11, 509, 611, 626 Цивільного кодексу України та положення статті 193 Господарського кодексу України, зазначаючи, що відповідач зобов`язаний виконати умови укладеного між сторонами Договору №001192-b від 23.02.2018 року в частині відпуску бензину через систему автозаправних станцій відповідача в транспортні засоби позивача, які розташовані на території м. Дніпра.

Укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є Договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції неправильно застосував вказані положення матеріального права, так, встановивши, що відповідач свій обов`язок із поставки товару повністю не виконав, суд першої інстанції помилково звільнив відповідача від обов`язку виконати умови договору на тій підставі, що договір розірвано позивачем в односторонньому порядку.

При цьому суд першої інстанції не врахував наступного.

Насамперед зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм приводить до висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, що лишилось невиконаним, як розірвання договору.

Отже, саме по собі розірвання двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Безпідставне припинення виконання відповідачем своїх обов`язків по договору шляхом відмови відпускати палива за талонами за спірним договором є односторонньою відмовою від виконання зобов`язання, що є прямим порушенням зобов`язального права (ст. 525 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що за загальним правилом розірвання договору припиняє зобов`язання за цим договором лише на майбутнє з дати розірвання, але ж в будь-якому випадку зобов`язання, які виникли на підставі даного договору і є не виконаними на момент розірвання продовжують діяти до повного виконання.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на викладене, у справі, що розглядається, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення невиконаного зобов`язання в зв`язку із розірванням договору.

Крім того, ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, у справі, що розглядається, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що за заявкою покупця постачальник виписав рахунки-фактури на оплату товару, розрахунки за який покупцем були здійснені на умовах передоплати у повному обсязі на суму 2 915 760, 24 грн., натомість постачальник в обумовлений договором строк товар не поставив, що свідчить про односторонню відмову від виконання зобов`язання, яка договором чи законом не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останнім не виконано зобов`язання на суму 335 365, 44 грн. щодо поставки дизельного пального у кількості 10 780 л.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу позивача, що статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір.

Тобто, в силу наведених положень законодавства предметом судового розгляду та вирішення можуть бути будь - які правовідносини, включаючи як ті правовідносини, підстави виникнення, зміни та припинення яких передбачені правовими нормами, так і не передбачені ними, але в силу загально-дозвільного принципу регулювання приватноправових відносин породжують правові наслідки.

Отже, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення, з необхідністю врахування наявності правового механізму, за яким відбуватиметься поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення його позовних вимог.

Предметом позову у даній справі, як вже було встановлено вище є вимога про зобов`язання відповідача (ТОВ «Техойл НК») виконати умови договору №001192-b/2 від 23.02.2018 року в частині відпуски дизельного палива у кількості 10 780 літрів на суму 335 365, 44 грн. по талонам через систему Автозаправочних станцій відповідача в транспортні засоби позивача, які знаходяться в м. Дніпро, за наступними адресами: вул. Криворізьке шосе, 29, вул. Павлова, 16, вул. Генерала Пушкіна, 42 Б, вул. Маршала Малиновського, 110а.

Отже, колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено вимогу зобов`язати ТОВ «Техойл НК» належним чином і в повному обсязі виконувати обов`язки, передбачені в п.п. 4.2., 4.3. та 4.6. договору №001192-b/2 від 23.02.2018 року, однак, колегія суддів звертає увагу позивача, що оскільки позовні вимоги фактично дублюють умови договору, який є обов`язковим для сторін у силу закону (стаття 629 ЦК України), то позивачем в даному випадку обрано неналежний спосіб захисту, враховуючи, що такий відпуск дизельного палива передбачено договором.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019 року по справі №916/998/18.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підставі вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків об`єднаної палати, викладених в постанові в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 14.06.2019 року по справі №916/998/18, та зазначає, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача (ТОВ «Техойл НК» виконати умови договору №001192-b/2 від 23.02.2018 року в частині відпуски дизельного палива у кількості 10 780 літрів на суму 335 365, 44 грн. по талонам через систему Автозаправочних станцій відповідача в транспортні засоби позивача, які знаходяться в м. Дніпро, за наступними адресами: вул. Криворізьке шосе, 29, вул. Павлова, 16, вул. Генерала Пушкіна, 42 Б, вул. Маршала Малиновського, 110а слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року у справі №910/4538/19 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що резолютивна частина рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а мотивувальну частина рішення Господарського суду Черкаської області від 03.01.2019 у справі №925/956/18 підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції зазначеній у постанові.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року у справі №910/4538/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року у справі № 910/4538/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4538/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.12.2019 року

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

О.О. Євсіков