ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 918/295/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2019 року (головуючий - Філіпова Т.Л., судді - Бучинська Г.Б., Гудак А.В.) та рішення Господарського суду Рівненської області від 09 липня 2019 року (суддя Горплюк А.М.) у справі

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київхліб Агро"

про визнання частини договору недійсною

(у судовому засіданні взяв участь представник Відповідача - Гаращенко І.В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Хронологія подій та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

1. 13.11.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області (далі також "Держгеокадастр" та/або "Позивач") (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київхліб Агро" (далі також "Товариство" та/або "Відповідач") (орендар) було укладено Договір оренди землі № 243/57-18-ДО (далі також Договір, Договір оренди).

Умови Договору

(1) Відповідно до пункту 1 Договору орендодавець на підставі протоколу земельних торгів (аукціону) від 13.11.2018 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:007:0074, яка розташована на території Криничківської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

(2) Відповідно до пункту 2 Договору в оренду передається земельна ділянка, у тому числі рілля, загальною площею 16,6554 га.

(3) Договір укладено на 7 (сім) років (пункт 8 Договору).

(4) Пунктом 9 Договору сторони погодили, що річна орендна плата сплачується орендарем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на відповідний рахунок організатора земельних торгів (р/р 0301, МФО 820172, , одержувач Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, банк одержувача Банк Держказначейська служба України, м. Київ), у розмірі 37 028, 90 грн, що становить 54,96% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не пізніше 3-ох банківських днів з дня укладення відповідного договору.

(5) Згідно з пунктом 10 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

(6) Відповідно до п.11 договору орендна плата вноситься у такі строки:

за земельні ділянки державної та/або комунальної власності, набуті в оренду за результатами земельних торгів: за перший рік не пізніше трьох банківських днів з дня укладення договору оренди, починаючи з наступного року відповідно до Податкового кодексу України на розрахунковий рахунок Криничківської сільської ради Гощанського району Рівненської області. Даним договором не передбачається передача продукції та надання послуг в рахунок оплати орендної плати.

(7) Пунктом 13 договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі:

зміни умов господарювання, передбачених договором;

зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;

погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено висновками або іншими документами компетентних органів державної влади;

зміни нормативної грошової оцінки;

в інших випадках, передбачених законом.

(8) Розмір орендної плати за земельні ділянки державної власності, які передані в оренду за результатами земельних торгів, не може переглядатись в бік зменшення.

(9) Відповідно до пункту 14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10 денний строк:

сплачується штраф у розмірі 100% річної орендної плати, встановлений цим договором;

стягується пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення.

(10) Згідно пунктом 36 Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається у судовому порядку.

(11) Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою. Цей договір укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий в орендаря (пункт 43 Договору).

2. Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками їх печаток.

Узагальнене обґрунтування позовних вимог

3. В подальшому Держгеокадастр звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства про визнання частини вказаного Договору недійсною, а саме просив суд визнати недійсним частину пункту 43 Договору в частині "та державної реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою", з моменту укладення Договору.

(1) Позовні вимоги мотивовані тим, що зміст договору оренди землі, укладеного за результатами земельних торгів, має відповідати Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 (далі Типовий договір), проте у Договорі, який уклали сторони цього спору, пункт 43 викладено в редакції, яка суперечить Типовому договору, оскільки останній не містить вказівки на реєстрацію права користування;

(2) Позивач вважає, що у частині пункту 43, а саме в частині того, що "Договір набирає чинності після державної реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою" - укладений за результатами торгів Договір оренди суперечить не тільки Типовому договору, а і частині 31 статті 137 Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Узагальнений зміст та мотиви судових рішень

4. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.07.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2019, у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

5. Вказані рішення суди мотивували наступним чином:

(1) при укладенні Договору оренди землі Держгеокадастр не був обмежений у волевиявленні та мав право погоджувати на свій розсуд будь-які умови укладеного договору, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про існування на момент укладення Договору розбіжностей чи заперечень з боку Позивача щодо його умов, зокрема і спірного пункту 43;

(2) зі змісту оспорюваного Договору вбачається, що в ньому наявні усі, передбачені статтею 15 Закону України "Про оренду землі", істотні умови, а невідповідність пункту 43 Договору умовам Типового договору не є підставою для визнання частини Договору недійсним, оскільки в самому Типовому договорі вказано, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови;

(3) оскільки укладений Договір повністю відповідає вимогам законодавства, підстав, передбачених статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) для визнання його частини недійсною не має.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Держгеокадастр звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 09.07.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 у даній справі скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи, що містяться в касаційній скарзі Позивача

7. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статей 203, 215, 217 ЦК України, статті 179 ГК України, статті 14 ЗУ "Про оренду землі", пункту 288.1. статті 288 ПК України та постанови КМУ № 220, що полягає в такому.

(1) Судами не враховано, що Договір оренди землі повинен відповідати Типовому договору, оскільки законодавець в статті 179 ГК України забороняє відступати від змісту договору, затвердженого органом державної влади, і наділяє сторін правом тільки конкретизувати умови Договору, однак не змінювати їх.

(2) Вказаного висновку притримується Верховний Суд, зокрема, у справах № 904/2258/18, № 906/316/17, № 921/375/17-г/14, однак суди попередніх інстанцій зазначену практику на застосували.

(3) Суди неправомірно заслалися на принцип свободи договору, так як визнання правочину недійсним є наслідок його вчинення з порушенням закону, а тому не має значення чи усвідомлювали сторони протиправність своєї поведінки.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

8. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина 1 статті 93 ЗК України).

9. Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

10. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

11. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент укладення Договору) визначено, що істотними умовами договору оренди землі є:

- об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

12. Згідно з вимогами статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

13. Згідно приписів частини 4 підпункту 288.1. статті 288 ПК України договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

14. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 затверджено Типовий договір оренди землі.

15. Вважаючи, що пункт 43 укладеного між сторонами цього спору Договору оренди землі не відповідає Типовому, Позивач вказав, що пункт 43 Типового договору не містить додаткової вимоги щодо набрання чинності договором у вигляді "державної реєстрації права користування земельною ділянкою".

16. Однак, зазначаючи вказане Позивач не врахував, що у Прикінцевих положеннях Типового договору оренди землі вказано, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

17. Погоджена сторонами умова договору у вигляді державної реєстрації права оренди не суперечить Типовому договору, а навпаки прямо випливає із положень статті 125 ЗК України, якою передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

18. Посилання скаржника на невідповідність такої умови положенням статті 179 ГК України Верховний Суд відхиляє, оскільки пунктом 2 частини 1 статті 4 ГК України визначено, що земельні відносини не є предметом регулювання цього Кодексу.

19. Так, особливістю відносин, які виокремлює пункт 2 частини 1 статті 4 ГК України є те, що вони стосуються природних ресурсів, які є об`єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

20. Незважаючи на використання цих ресурсів у господарській діяльності, виникаючі відносини потребують особливого врегулювання, що пов`язано із закріпленими Конституцією України обов`язками держави щодо їх збереження.

21. Таке правове регулювання знайшло своє відображення, зокрема, у ЗК України, ЗУ "Про оренду землі", ЗУ "Про оцінку земель" та інших спеціальних нормативно-правових актах.

22. Таким чином приписи статті 179 ГК України взагалі не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, що спростовує усі доводи скаржника про неможливість погодження сторонами у Договорі оренди умов, які не передбачені Типовим договором.

Вказане повністю узгоджується із принципом свободи договору, який закріплено у статті 627 ЦК України. Така свобода включає вільне визначення сторонами умов договору, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Зміст договору становлять умови як ті, що погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові на підставі чинного законодавства.

23. Посилання скаржника на практику Верховного Суду у справах № 904/2258/18, № 906/316/17, № 921/375/17-г/14 відхиляються, оскільки правовідносини у зазначених провадженнях не торкалися питань земельного права, а стосувалися відносин електроенергетики та водопостачання (водовідведення).

24. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

25. За правилом статті 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

26. Згідно частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

27. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

28. Оскільки під час розгляду цієї справи судами не встановлено жодної з ознак, які дають підстав кваліфікувати оскаржуваний пункт правочину як недійсний, тому правильним є висновок судів про відмову в позові.

29. Разом із цим Суд зазначає, що в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували приписи ГК України, що є помилковим та в силу ГПК України вважається неправильним застосуванням норм матеріального права.

30. Однак, оскільки посилання у судових рішеннях на норми матеріального права, що не повинні застосовуватись у даних відносинах, по суті не вплинуло на результат таких рішень, це не може бути підставою для їх скасування, адже в силу приписів частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

31. Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

32. Переглядаючи, в межах своїх повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

33. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

34. Відповідно до положень частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

35. Оскільки допущені судами порушення носять суто формальний характер і не призвели до прийняття неправильного чи незаконного рішення, Верховний Суд, керуючись повноваженнями, що закріплені у статті 309 ГПК України, вважає за можливе залишити судові рішення без змін, однак з урахуванням висновків, що викладені у цій постанові.

36. Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 жовтня 2019 року та рішення Господарського суду Рівненської області від 09 липня 2019 року у справі № 918/295/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.