ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12.12.2019р. Справа №905/1487/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (18002, м.Черкаси, вул.Гоголя, 137, )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про стягнення 423634,03 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.
Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:
від позивача: не з`явився

від відповідача: Павліха С.М. офіцер юр. служ.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Слов`янськ про стягнення заборгованості за поставлений і використаний газ 319646,11 грн, пені 53208,31 грн, 3% річних 5692,77 грн, інфляційних збитків 22711,61 грн, 7% штрафу від суми простроченого платежу 22375,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №С/247-18 від 21.03.2018р. постачання природного газу, внаслідок чого у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України утворилась заборгованість за спожитий природний газ в сумі 319646,11 грн (грудень 2018 року, січень 2019 року), що стало підставою для нарахування неустойки, процентів річних та інфляційних.

Відповідач у відзиві №40/35/33-1643 від 11.09.2019р. проти задоволення вимог про стягнення інфляційних та процентів річних заперечив з посиланням на те, що постачальником енергетичного ресурсу всупереч п.3.3 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. було порушено строки надання рахунків на оплату природного газу, внаслідок чого відсутній факт прострочення грошового зобов`язання споживачем. Одночасно, відповідач вказував на те, що нарахування неустойки суперечить приписам ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

17.10.2019р. на адресу господарського суду надійшла відповідь №19/032-19 від 16.10.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» на відзив, згідно з якою позивач проти викладених у відзиві тверджень заперечував з посиланням на наступне:

- ненадання відповідачем відомостей про фактичний обсяг розподіленого природного газу споживачу, складеного споживачем та Оператором ГРМ або Оператором ГТС (п.4.3.1), які відображаються в актах приймання-передачі природного газу та свідчать про кількість постановленого споживачу газу;

- дія ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли у зв`язку з неналежним виконанням покупцем грошових зобов`язань за договором №С/247-18 від 21.03.2018р. постачання природного газу;

- акти приймання-передачі природного газу №РН-0003257 від 31.12.2018р. на суму 254217,66 грн, №РН-0000322 від 31.01.2019р. на суму 296042,32 грн, рахунки-фактури №СФ-0006497 на суму 254217,66 грн, №СФ-0006881 на суму 296042,32 грн, були скеровані на електронну адресу споживача 09.01.2019р. (поставка грудня 2018 року) та 07.02.2019р. (поставка січня 2019 року), про що свідчать представлені до матеріалів справи скріншоти (роздруківки знімків екрана) електронної скриньки позивача.

У заяві б/н б/д, яка надійшла до господарського суду супровідним листом №40/35/33-1878 від 16.10.2019р., Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України визнала наявність основного боргу у розмірі 319646,11 грн за договором №С/247-18 від 21.03.2018р. постачання природного газу.

Крім того, у запереченнях б/н б/д, які надійшли до суду супровідним листом №40/35/33-2048 від 11.11.2019р., відповідач посилався на те, що Війська частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є суб`єктом бюджетних відносин та при здійснені бюджетних розрахунків не може виходити за межі бюджетного періоду, який становить один рік (з 1 січня по 31 грудня відповідного року). При цьому, відповідач зауважував також, що останнім у повному обсязі були сплачені рахунки, які виставлялись позивачем на оплату погоджених у додаткових угодах №8/82 від 17.12.2018р., №9 від 31.12.2018р. до договору №С/247-18 від 21.03.2018р. обсягів постачання енергоресурсу у грудні 2018 року (6,614 тис. куб. м), січні 2019 року (9,608 тис. куб. м).

Ухвалою суду від 13.11.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.12.2019р.

У судовому засіданні 03.12.2019р. оголошено перерву до 12.12.2019р.

Позивач у судове засідання 12.12.2019р. з розгляду справи по суті не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений.

Відповідач у судове засідання 12.12.2019р. з розгляду справи по суті з`явився, просив суд відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення неустойки, інфляційних та процентів річних з підстав, викладених у наданих протягом розгляду справи заяв по суті розглядуваного спору.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Разом з тим, норми ст.43 вказаного кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність представника позивача у судовому засіданні 12.12.2019р. не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Як свідчать матеріали справи, 21.03.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (споживач) було підписано договір №С/247-18 постачання природного газу, за приписами п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2018 році товар: природний газ (код за ДК 021:2015:09120000-6 газове паливо (природний газ), в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За змістом п.п.1.2, 2.1 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. (в редакції додаткової угоди №8/82 від 17.12.2018р.) постачальник передає споживачу газ обсягом 41,9779 тис. куб. м, в тому числі по місяцях: у квітні 6,323 тис. куб. м, травні 1,689 тис. куб. м., червні 1,253 тис. куб. м, липні 1,0670 тис. куб. м, серпні 1,2530 тис. куб. м, вересні 1,219 тис. куб. м, жовтні 8,691 тис. куб. м, листопаді 13,868 тис. куб. м, грудні 6,6149 тис. куб. м. Загальна вартість даного договору складає 541933 грн, в т.ч. ПДВ 90322,17 грн.

Ціна за 1000 куб. м газу на момент укладення даного договору без врахування вартості транспортування природного газу магістральними трубопроводами по території України та без ПДВ складає 6785,63 грн, крім того ПДВ 20% - 1357,13 грн. разом 8142,76 грн. Вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Зміна ціни природного газу визначається в додаткових угодах до даного договору, у відповідності до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» (п.п.2.2, 2.3 договору постачання природного газу).

Сторонами неодноразово вносились зміни до п.2.2 договору №С/247-18 від 21.03.2018р., внаслідок чого з 01.10.2018р. ціна на природній газ становила 14216,40 грн, в т.ч. ПДВ 20% (додаткова угода №7 до вказаного договору).

Відповідно до п.п.10.1, 11.2 укладеного сторонами правочину договір набирає чинності з моменту його підписання, разом з тим сторони домовились, що відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами до його укладення, тобто з 01.04.2018р. і діє до 31.12.2018р., а в частині невиконаних зобов`язань до їх повного виконання. Згідно ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору поставки природного газу може продовжуватись на строкё достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

За змістом додаткової угоди №9 від 31.12.2018р. до договору постачання природного газу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» та Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, з посиланням на приписи ч.5 ст.36 «Про публічні закупівлі» та п.11.2 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. дійшли згоди продовжити строк дії договору постачання природного газу на період, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2019 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному у 2018 році, якщо видатки на цю закупівлю затверджені в установленому порядку, та збільшили суму договору на 136586,60 грн; обсяг поставки природного газу у січні погодили на рівні 9,608 тис. куб. м.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір (зі змінами та доповненнями) як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Обсяги постачання газу постачальником споживачу в кожному розрахунковому періоді (місяці) визначаються на підставі письмової заявки споживача постачальнику і можуть відрізнятись від обсягів зазначених в п.1.2 цього договору. Зміна обсягів постачання/споживання газу визначається в додаткових угодах до даного договору (п.п.1.2.1, 1.2.2 договору постачання природного газу).

Споживач має право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених постачальником обсягів природного газу у відповідності до нормативно-правових актів, які регламентують діяльність на ринку природного газу (п.1.3. договору №С/247-18 від 21.03.2018р.).

За змістом п.1.5 укладеного сторонами правочину визначено, що зменшення/збільшення/анулювання обсягу газу здійснюється на підставі письмових заявок споживача, які подаються факсимільним зв`язком та/або електронною поштою не пізніше 15 числа місяця, що передує місяцю поставки. Дані заявки є невід`ємною частиною договору.

У випадку неподання споживачем заявки у строк та у порядку, встановлених п.1.2.1, п.1.3, п.1.5 даного договору, обсяг газу, що поставлений постачальником, підтверджується щомісячними актами приймання-передачі газу, оформленими згідно з розділом 4 даного договору, та підлягає оплаті споживачем в порядку встановленому даним договором (п.1.7 договору №С/247-18 від 21.03.2018р.).

Відповідно до ст.10 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою №2496 від 30.09.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.

Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу. При цьому постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до п.1 розділу VI цих Правил.

За приписами розділу 4 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підтверджується Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС. Приймання - передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Для складання актів приймання-передачі природного газу, споживач до 3 числа місяця наступного за місяцем постачання природного газу зобов`язаний надати постачальнику копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу складеного між споживачем та Оператором ГРМ або Оператором ГТС. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом 3 робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою акти приймання-передачі природного газу та направляє їх споживачу. Споживач протягом 2 днів з дати одержання актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу. У разі невиконання обов`язку, передбаченого п.4.4 даного договору, газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника на підставі даних постачальника.

Відповідно до ст.12 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою №2496 від 30.09.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати діючому постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Взаємовідносини між постачальником і Оператором ГТС щодо обміну інформацією про фактичні обсяги споживання природного газу споживачем регулюються Кодексом газотранспортної системи та окремим договором транспортування природного газу, укладеним між постачальником та Оператором ГТС.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.

У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку.

Як вказує позивач, на виконання умов укладеного сторонами правочину Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» здійснило постачання Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України природного газу в загальному обсязі 38,706 тис. куб. м (грудень 17,882 тис. куб. м, січень 20,824 тис. куб. м) на загальну суму 550259,98 грн (з урахуванням ціни на газ на рівні 14216,40 грн з ПДВ, встановленою додатковою угодою №7).

При цьому, дані про фактичні обсяги споживання енергетичного ресурсу у спірні періоди віднесені постачальником у акти приймання-передачі природного газу №РН-0003257 від 31.12.2018р. на суму 254217,66 грн, №РН-0000322 від 31.01.2019р. на суму 296042,32 грн сформовані на підставі відомостей Оператора ГРМ відповідача (Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»).

Разом з цим, доказів належного виконання Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України вимог п.4.3.1 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. щодо надання позивачу (постачальнику) до 3 числа місяця наступного за місяцем постачання природного газу копій актів про фактичний об`єм розподіленого енергоносія споживачу, складених між споживачем та Оператором ГРМ, відповідачем до матеріалів справи не представлено, а судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, скеровані на адресу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України акти приймання-передачі природного газу за грудень 2018 року, січень 2019 року (лист-вимога №25/037-19 від 03.06.2019р.), повернуті не були. Одночасно, мотивованої відмови Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від підписання зазначених актів, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару матеріали справи також не містять.

Відтак, з огляду на те, що відповідачем факт отримання газу у визначеному позивачем обсязі не спростовано, суд розглядає справу за наявними у матеріалах справи документами та приймає до уваги обсяги газу, які визначені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» у спірний період.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості за поставлений і використаний газ у розмірі 319646,11 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору, а постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлений природний газ відповідно до умов даного договору (розділ 5 договору №С/247-18 від 21.03.2018р.).

У розділі 3 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. встановлено порядок оплати за природний газ, за змістом якого при збільшенні споживання місячного обсягу газу, споживач зобов`язаний провести оплату за обсяг газу, на який збільшиться поставка, з урахуванням положень п.2.1, підп.3.1.1 даного договору. Відповідно до п.1 ст.23 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, та п.1 ст.48 БКУ взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів проводиться в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунків за отриманий товар до 10 числа місяця наступного за місяцем постачання.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, який було прийнято Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України у спірний період, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою грудня 2018 року на суму 254217,66 грн 10.01.2019р. включно,

- за поставкою січня 2019 року на суму 296042,32 грн 11.02.2019р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (10.02.2019р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України перерахувала на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за поставками грудня 2018 року, січня 2019 року за договором №С/247-18 від 21.03.2018р. в загальній сумі 230613,87 грн (банківські виписки Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Південний» по рахунку № НОМЕР_3 за 22.12.2018р. на суму 94027,27 грн, за 04.04.2019р. на суму 136586,60 грн).

Відтак, з урахуванням того, що у грудні 2018 року, січні 2019 року позивач на виконання договору №С/247-18 від 21.03.2018р. здійснив поставку природного газу на загальну суму 550259,98 грн, а відповідач перерахував на користь продавця в рахунок оплати товару грошові кошти у розмірі 230613,87 грн, заборгованість відповідача за вказаним правочином (в межах предмету позову) на теперішній час становить 319646,11 грн.

При цьому, у відзиві №40/35/33-1643 від 11.09.2019р. відповідач зазначав, що постачальником всупереч п.3.3 договору №С/247-18 від 21.03.2018р. було порушено строки надання рахунків на оплату природного газу, внаслідок чого відсутній факт прострочення грошового зобов`язання споживачем.

Зазначені твердження відповідача оцінюються судом критично, оскільки рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні норм ст.613 вказаного нормативно-правового акту, внаслідок чого наявність або відсутність рахунку не звільняє покупця від обов`язку оплатити товар, який він прийняв.

Крім того, посилання відповідача, що останнім у повному обсязі були сплачені рахунки, які виставлялись позивачем на оплату погоджених у додаткових угодах №8/82 від 17.12.2018р., №9 від 31.12.2018р. до договору №С/247-18 від 21.03.2018р. обсягів постачання енергоресурсу у грудні 2018 року (6,614 тис. куб. м), січні 2019 року (9,608 тис. куб. м) також до уваги судом не приймаються, оскільки споживач був обізнаний про фактичну кількість отриманого товару, та, в силу ч.3 ст.670 Цивільного кодексу України, п.3.1.2.2 договору №С/247-18 від 21.03.2018р., ст.10 Правил постачання природного газу зобов`язався компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом споживання.

В той же час, як зазначалось, відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу.

За змістом п.1 ч.2 ст.46, ч.1 ст.191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.191 вказаного нормативно-правового акту, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Наразі, судом не встановлено в діях відповідача, пов`язаних з визнанням позову в частині вимог про стягнення основного боргу, конкретних порушень закону, а також фактів, які б доводили порушення визнанням позову прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №С/247-18 від 21.03.2018р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості за поставлений і використаний газ у сумі 319646,11 грн підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до п.7.2 договору №С/247-18 від 21.03.2018р., в разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 53208,31 грн пені, а саме:

- 16589,54 грн за період з 11.01.2019р. по 25.04.2019р. на суму 160190 грн (поставка грудня 2018 року на суму 254217,66 грн з урахуванням часткової оплати);

- 15475,29 грн за період з 11.02.2019р. по 04.04.2019р. на суму 296042 грн (поставка січня 2019 року);

- 21143,48 грн за період з 26.04.2019р. по 08.08.2019р. на суму 319645 грн (загальна сума поставок грудня 2018 року, січня 2019 року з урахуванням часткових оплат).

Одночасно, відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, виходячи з того, що укладеним сторонами правочином не встановлено більш тривалого ніж визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України строку, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у даному випадку, нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, з огляду на наведене, враховуючи, що платіж за зобов`язаннями грудня 2018 року мав бути виконаний не пізніше 10.01.2019р., нарахування неустойки за ним починається з 11.01.2019р.; платіж за зобов`язанням січня 2019 року мав бути здійснений не пізніше 11.02.2019р., внаслідок чого період прострочення за ним починається з 12.02.2019р.

Незважаючи на те, що позивач припустився помилки при визначенні кінцевої дати для нарахування пені за поставкою грудня 2018 року та початкової дати для нарахування неустойки за зобов`язанням січня 2019 року, суд встановив, що неустойка за період з 11.01.2019р. по 10.07.2019р. (поставка грудня 2018 року) (у межах шестимісячного терміну) та за період з 12.02.2019р. по 08.08.2019р. (поставка січня 2019 року) (у межах визначеного позивачем періоду) є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 53208,31 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 22375,23 грн штрафу (7%) від суми невиконаного вчасно зобов`язання з оплати поставок грудня 2018 року, січня 2019 року.

За розрахунком суду, сума штрафу є фактично більшою ніж заявлена позивачем до стягнення. Проте, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 22375,23 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 5692,77 грн 3% річних, а саме:

- 2764,92 грн за період з 11.01.2019р. по 08.08.2019р. (поставка грудня 2018 року);

- 1289,61 грн за період з 11.02.2019р. по 04.04.2019р. (поставка січня 2019 року),

- 1638,24 грн за період з 06.04.2019р. по 08.08.2019р. (поставка січня 2019 року з урахуванням часткової оплати 04.04.2019р.).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що за загальним правилом нарахування процентів річних у день фактичної оплати не допускається, враховуючи, що позивачем допущено помилку при визначені початку перебігу строку для нарахування 3% річних за поставкою січня 2019 року, суд дійшов висновку, що сума процентів річних за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у грудні 2018 року, січні 2019 року (в межах визначених позивачем періодів), становить 5670,33 грн.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» просило суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 22711,61 грн, а саме:

- 10540,50 грн за період з грудня 2018 року по червень 2019 року на суму 160190 (поставка грудня 2018 року з урахування часткової оплати);

- 7164,22 грн за період з січня по березень 2019 року на суму 296042 грн (поставка січня 2019 року);

- 5006,89 грн за період з березня по червень 2019 року на суму 159455 грн (поставка січня 2019 року з урахуванням часткової оплати).

Дослідивши наведений розрахунок інфляційних, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка грудня 2018 року на суму 254217,66 грн.

Платіж за зобов`язаннями грудня 2018 року мав бути здійснений не пізніше 10.01.2019р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з лютого 2019 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з грудня 2018 року. Разом з тим, 22.12.2018р. відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за наведеною поставкою 94027,27 грн, внаслідок чого базою для нарахування інфляційних за період з лютого по червень 2019 року є сума у розмірі 160190,39 грн.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача за цією поставкою підлягають інфляційні збитки в сумі 4196,66 грн.

Поставка січня 2019 року на суму 296042,32 грн.

Платіж за зобов`язаннями січня 2019 року мав бути здійснений не пізніше 11.02.2019р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2019 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з січня 2019 року. Разом з тим, 04.04.2019р. відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості за наведеною поставкою 136586,60 грн, внаслідок чого базою для нарахування інфляційних у березні 2019 року є сума 296042,32 грн, у квітні-червні 2019 року 159455,72 грн.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача за цією поставкою підлягають інфляційні збитки в сумі 4575,40 грн.

Отже, загальна сума належних до стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат становить 8772,06 грн відповідно до наведених вище розрахунків та висновків суду.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 8772,06 грн та 5670,33 грн з одночасним задоволенням вимог про стягнення пені та штрафу на визначені позивачем суми, а саме 53208,31 грн та 22375,23 грн відповідно.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу відповідно не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду справи по суті.

Щодо розподілу судового збору, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

В силу норм ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019р. становить 1921 грн.

Тобто, приймаючи до уваги викладені вище положення закону, враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 423634,03 грн, при зверненні до суду з розглядуваним позовом сплаті підлягав судовий збір в розмірі 6354,51 грн.

Проте, на підтвердження сплати судового збору до матеріалів позову було представлено платіжне доручення №4430 від 07.08.2019р. на суму 6250,82 грн.

Одночасно, як зазначалось відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 319646,11 грн до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Тобто, враховуючи наведене, з огляду на викладені вище положення закону, господарський суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% суми судового збору (в частині вимоги про стягнення основного боргу) в розмірі 2397,35 грн (319646,11 *1,5% = 4794,69 грн; 4794,69 грн / 2 = 2397,35 грн).

Разом з цим, з огляду на те, що при зверненні до суду Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» було сплаченого судовий збір у меншому ніж встановлено законом розмірі (6354,51 6250,82 = 103,69 грн), поверненню позивачу з Державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 2293,66 грн (2397,35 103,69).

В той же час, згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1559,82 грн розподіляється судом між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.86, 129, 130, 191, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (18002, м.Черкаси, вул.Гоголя, 137, ) основний борг 319646,11 грн, пеню 53208,31 грн, 3% річних 5670,33 грн, інфляційні збитки 8772,06 грн, 7% штрафу 22375,23 грн, а також судовий збір в сумі 3747,74 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (18002, Черкаська область, м.Черкаси, вул.Гоголя, 137, ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2293,66 грн, сплачений на підставі платіжного доручення №4430 від 07.08.2019р.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 12.12.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця