ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 Cправа № 914/1298/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м.Львів

до відповідача 1: Управління праці та соціального захисту населення Бродівської районної державної адміністрації Львівської області, м. Броди Львівської області

до відповідача 2: Управління Державної казначейської служби України у Бродівському районі Львівської області, м. Броди Львівської області

про солідарне стягнення 4'448'624,85 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Мачічка О.О.,

від відповідача 1: Вегера О.Д.,

від відповідача 2: Прийма Ю.В.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів - програми фіксування судового процесу (судового засідання) «Акорд».

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут до Управління праці та соціального захисту населення Бродівської районної державної адміністрації Львівської області та Управління Державної казначейської служби України у Бродівському районі Львівської області про стягнення грошових коштів в розмірі 4'448'624,85 грн., з яких 3'039'992,50 грн. інфляційних втрат та 1'408'632,35 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 за рахунок державних субвенцій зобов`язаний своєчасно відшкодувати витрати, понесені ТзОВ Львівгаз збут внаслідок надання населенню Бродівського району послуг з газопостачання на пільгових умовах. Однак, цього вчасно не було зроблено і тому протиправними діями відповідачів заподіяні витрати, які позивач просить стягнути солідарно із співвідповідачів на користь ТзОВ «Львівгаз» заборгованість в загальній сумі 4'448'624,85 грн., в тому числі: 3'039'992,50 грн. інфляційних втрат та 1'408'632,35 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 66'729,38 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.07.2019 р. справу № 914/1298/19 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.07.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Рух справи відображений у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

01.08.2019 р. відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву з обгрунтуванням своєї правової позиції, у якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки борг погашався управлінням, відповідно до бюджетного законодавства, в залежності від надходження коштів субвенції з Державного бюджету, договір про відшкодування витрат за надані населенню послуги з газопостачання на пільгових умовах з ТзОВ «Львівгаз збут» на 2018-2019 роки не укладався. Зазначив при цьому, що позивач не врахував того, що в кінці опалювального (не опалювального) сезону відбувається коригування сум фінансових зобов`язань в сторону зменшення, в результаті чого до бюджету повертаються невикористані суми субсидії, а саме за 2017 рік 15'174'714,50 грн., за 2018 р. 13'638'739,72 грн., а за 2019 рік виникла дебіторська заборгованість перед управлінням праці та соціального захисту населення у розмірі 1'693'760,14 грн., яка позивачем не погашена. Отже, суми інфляційних втрат та відсотків річних є недостовірними, оскільки такі розрахунки проведені без врахування сум повернутих до бюджету в опалювальні періоди 2017-2019 р.р.

Позивачем 07.08.2019 р. на адресу суду подано відповідь на відзив відповідача 1.

Ухвалою від 29.08.2019 р. суд задоволив клопотання про витребування доказів, продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відклав підготовче засідання на 26.09.2019 р. Ухвалою від 29.08.2019 р. Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, викликав відповідача 1 та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

12.09.2019 р. відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№37699/19), у якому інформував суд, що між позивачем та відповідачем 1 укладено договори №35 від 04.04.2017 р., №17 від 01.07.2017 р., №22 від 01.10.2017 р., що виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, що регулюють деліктні правовідносини, а також за участю позивача були підписані спільні протокольні рішення №№2417, 2719, 2422 від 20.04.2017 р. Також зазначив, що предметом спільних протокольних рішень (для бюджетних відносин) є виключно постанова КМУ від 11.01.2005 р. року №20 та наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №493/688 від 19.08.2015 р. і механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій визначається Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20. Відповідно до умов Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію виділення коштів з державного бюджету здійснювалось лише після підписання спільних протокольних рішень усіма учасниками розрахунків, та за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства України та до органів Казначейства. Терміни надходження коштів субвенції в область з державного бюджету згідно зазначеного Порядку не встановлено.

26.09.2019 р. відповідач 1 скерував на адресу суду додаткові пояснення (вх. №39579/19) у яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

07.10.2019 р. на адресу суду від відповідач 2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Управління казначейства у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства (вх.№41509/19).

Ухвалою суду від 10.10.2019 р. провадження у справі було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/3013/18, а ухвалою від 19.11.2019 р. провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 28.11.2019 р.

28.11.2019 р. позивач подав додаткові пояснення (вх.№49843).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.11.2019 р. прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 05.12.2019 р.

Протокольною ухвалою від 05.12.2019 р. Господарський суд Львівської області оголосив перерву у судовому засіданні до 12.12.2019 р.

Представник позивача в судове засідання 12.12.2019 р. з`явився, вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та заяві про зміну предмета позову, просив стягнути солідарно із співвідповідачів на користь ТзОВ «Львівгаз» заборгованість в загальній сумі 4'448'624,85 грн., в тому числі: 3'039'992,50 грн. інфляційних втрат та 1'408'632,35 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 66'729,38 грн.

Представники відповідачів у судове засідання 12.12.2019 р. з`явилися, позовні вимоги заперечили, з підстав, викладених у відзиві, просили суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні 12.12.2019 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ТзОВ «Львівгаз збут» надано послуги з газопостачання на пільгових умовах населенню Бродівського району Львівської області, що підтверджується, підписаними ТзОВ «Львівгаз збут» та Управлінням праці та соціального захисту населення Бродівської РДА Л/о упродовж лютого 2017 р. - червня 2019 р., актами звіряння розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу, у яких визначено розмір фактично спожитого природного газу, профінансованих коштів та заборгованість помісячно.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (Буський відділ) та Управлінням праці та соціального захисту населення Бродівської державної адміністрації у Львівській області, з метою проведення централізованих розрахунків за надані пільги, житлові субсидії та компенсації населенню на оплату природного газу укладено договори №35 від 04.04.2017 р., № 17 від 01.07.2017 р. та № 22 від 01.10.2017 р. Вказані договори укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. №493/688.

Згідно п.1.1 договорів замовник з метою здійснення розрахунків відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 (із змінами), зобов`язується щомісячно проводити розрахунки з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця.

Сторона не несе відповідальності за порушення договору, якщо воно сталося не з її вини. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо вона не доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору (п.3.1.2. та п. 3.1.3 договорів).

Пунктом п.5.2 договорів визначено момент початку перебігу їх строку дії та закінчення.

З метою погашення взаємної заборгованості, 20.04.2017 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), ТзОВ «Львівгаз збут»» (сторона №3) та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання), відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», складено та підписано спільні протокольні рішення №2417, №2419 та №2422 про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортуваня, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме: спільне протокольне рішення

У розділі 4 «Відповідальність сторін» узгоджено, що сторони, якіпідписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Пунктом 5 спільних протокольних рішень визначено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Крім того, у матеріалах справи містяться реєстри бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів та реєстри бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів у період з січня 2017 р. по липень 2019 р., які подавались ТзОВ «Львівгаз збут» до Управління казначейства.

Щодо дат та сум сплати коштів у сторін немає розбіжностей. На переконання позивача оплата йому була здійснена із порушенням встановленого строку, тому відповідачі зобов`язані солідарно сплатити ТзОВ «Львівгаз збут» 4'448'624,85 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч.1 ст. 626 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

За змістом ч. 2 ст. 16 Закону України «Про ринок природного газу» вразливі споживачі мають право на субсидію для відшкодування витрат за спожитий природний газ та іншу адресну допомогу, що надається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Як випливає з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ч.1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються, в тому числі з районних бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Господарського кодексу України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності і є визначений Порядком № 20 механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз».

Окрім цього, частина 2 статті 95 Конституції України передбачає, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. За цим конституційним приписом, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі відшкодування витрат за наданні громадянам послуги на пільгових умовах, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Пунктом 3 ст.3 та ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173 ГК України).

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №35 від 04.04.2017 р., № 17 від 01.07.2017 р. та № 22 від 01.10.2017 р. Зазначені договори укладені на виконання постанови КМУ від 11.01.2005 р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого заказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015 р. №493/688. Передумовою договірних відносин слугували вимоги абзацу 4 пункту 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого зазначеною постановою, де зазначено, що «розрахунки проводяться на підставі актів звіряння, або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних учасниками таких розрахунків». Відповідно до Порядку, учасниками розрахунків виступають казначейство та постачальники ресурсів.

У пункті 6 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій зазначається, що органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Відповідно до пункту 1.2. Розділу 1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію розрахунки між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій. Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) , Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу, теплопостачання та електроенергію, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу.

Як свідчать матеріали справи, з метою погашення взаємної заборгованості, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), ТзОВ «Львівгаз збут» (сторона №3) та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

Предметом спільних протокольних рішень (для бюджетних відносин) є виключно постанова КМУ від 11.01.2005р. року №20 та вищезазначений наказ №493/688.

За умовами розділу 5 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за кожним протокольним рішенням. Зміни до них можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом підписання додатків до нього. Додатки є невід`ємною частиною і мають однакову юридичну силу в разі, якщо вони викладені в письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

При укладенні договорів та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України сторони керувалися зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, якою затверджений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

З Порядку № 20 вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються з Державного бюджету на рахунок позивачу.

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 03.04.2018 р. на підставі Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості №123/289 від 19.02.2018р.).

Цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок», ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Укргазвидобування», виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1.2 цього Порядку розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Судом враховується, що з 01.01.2018 р. втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», але зобов`язання по відшкодуванню наданих пільг та субсидій за 2017 рік залишилися. Відтак, положення Порядку № 20 поширюються на спірні правовідносини сторін у період до 01.01.2018 року.

Фінансування субвенції щодо пільг і житлових субсидій населенню з 01.01.2018 р. відбувалося уже згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» у відповідній редакції.

Пунктом 2 Порядку № 256 передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг та субсидій за спожитий природний газ населенням Бродівського району Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Бродівської районної державної адміністрації (відповідач 1) (пункт 3 Порядку № 256).

Аналіз змісту порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств, в тому числі паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи визначений Порядком механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі ПЕК), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

З наведеного вбачається, що правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 20.03.2018 р. у справі №915/789/16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі №922/3013/18).

У вказаній справі №922/3013/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено таке: "Між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як головний розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. Право позивача на отримання компенсації вартості природного газу, поставленого абонентам ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на пільгових умовах, виникає не з виконання норм, установлених законом, яким визначено доходи і видатки Державного бюджету України у відповідний період, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з такого закону, а із законодавства, яким унормовано надання субсидій визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками житлово-комунальних послуг. Водночас зазначено, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» є суб`єктом господарювання, який надає послуги з постачання газу споживачам, метою його діяльності як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої 3 ГК України. У відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг для осіб, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних правовідносинах.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. З огляду на те, що відповідач у спірних відносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», спір у справі не має установлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, а тому розгляд цього спору відноситься до юрисдикції господарських судів".

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача 2 (вх.№41509/19 від 07.10.2019 р.) про закриття провадження у справі, оскільки даний спір підвідомчий господарському суду.

До підписання спільних протокольних рішень постачальники ресурсів, які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. року №20, складали щомісяця з розпорядниками коштів акти звіряння по сумах заборгованостей.

Судом береться до уваги, що відповідач не був учасником долучених до матеріалів справи спільних протокольних рішень, у відповідності до яких здійснювався розрахунок з позивачем за спожитий природний газ.

З огляду на встановлені факти проведення розрахунків на підставі спільних протокольних рішень, суд погоджується з доводами відповідачів, що держава фактично запровадила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, за якого відповідач 1, по суті, усувається від процедури перерахування коштів субвенції на рахунок позивача.

Отже, у відповідачів об`єктивно відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що виключає застосування до відповідачів відповідальності у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошових зобов`язань, виконання яких за погодженням з позивачем здійснювалося шляхом централізованих розрахунків на підставі спільних протокольних рішень.

Судом також враховується, що всі розрахунки за спожитий природний газ у 2017 р. проводились оформленням спільних протокольних рішень. Власними коштами відповідач 1 розрахунки не проводив, що також з врахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 14.02.2018р. у справі №904/1858/16, від 14.03.2018р. у справі №910/9806/16, від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16, від 02.08.2018р. у справі №922/3873/17, від 23.10.2019 р. №922/3013/18 унеможливлює застосування до відповідача 1 заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №534 затверджено Порядок розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення (далі Порядок № 534).

Указаний Порядок діяв до 01.10.2019 р., тому поширюється на спірні правовідносини сторін.

Порядком № 534 зі змінами і доповненнями визначено механізм розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання (далі субсидія).

За змістом Порядку № 534 розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виробниками/виконавцями послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газо- та електропостачання (далі надавачі послуг), об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами, які є колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг станом на 1 травня та 1 жовтня за особовим рахунком споживача-громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний (неопалювальний) сезон, що закінчився (далі одержувач субсидії).

Розрахунок невикористаної суми субсидії проводиться надавачем послуг, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом у разі, коли на особовому рахунку одержувача субсидії станом на 1 травня та 1 жовтня обліковується переплата за послугу.

Якщо після проведення розрахунку за формулами, зазначеними у пунктах 4 - 6 Порядку № 534, невикористана сума субсидії має від`ємне значення, розрахунок за таким особовим рахунком невикористаної суми субсидії не проводиться.

Якщо після проведення розрахунку за формулами, зазначеними у пунктах 4-6 Порядку № 534, невикористана сума субсидії має значення більше, ніж загальна сума нарахованої субсидії на оплату послуги за відповідний сезон, повернення до бюджету невикористаних сум субсидії за таким особовим рахунком здійснюється у розмірі нарахованої субсидії.

Переплата за особовим рахунком одержувача субсидії (станом на 1 травня та 1 жовтня) зменшується на розраховану відповідно до пунктів 4 - 6 цього Порядку невикористану суму субсидії. При цьому не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії.

Загальний обсяг невикористаних сум субсидій, що підлягає поверненню до бюджету, визначається кожним надавачем послуг, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом шляхом додавання невикористаних сум субсидії за особовими рахунками всіх одержувачів субсидії.

За результатами розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій, що підлягає поверненню до бюджету, надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив складає акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій у трьох примірниках, один з яких залишає у себе, а два інших подає до 1 червня та до 1 листопада до структурного підрозділу з питань фінансів та до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві і м.Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі їх створення) ради (далі - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення).

У разі відсутності невикористаних сум субсидій надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив повідомляє про це письмово структурному підрозділу з питань фінансів та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення у зазначені строки.

Коригування сум, зазначених в актах розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій, допускається до початку опалювального (неопалювального) сезону.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення щомісяця, починаючи з червня, враховує загальний обсяг невикористаних сум субсидій, визначений у поданому надавачем послуги, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом акті відповідно до Порядку № 534, під час здійснення розрахунків з таким надавачем, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256, та відображає разом з нарахуваннями поточного місяця у щомісячному акті звіряння розрахунків за надані послуги, що складається відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку.

У разі відсутності кредиторської заборгованості перед надавачем послуги, об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативом та відсутності поточних нарахувань субсидій станом на перше число місяця, в якому подано акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій (у разі реорганізації, ліквідації підприємства тощо), надавач послуги, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний кооператив протягом зазначеного місяця перераховує невикористану суму субсидії на рахунок структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Якщо громадяни, що перебувають у складних життєвих обставинах, не змогли своєчасно звернутися за призначенням субсидії та на підставі рішень районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій та виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або утворених ними комісій і актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства набули право на субсидію після 1 травня та 1 жовтня, акт розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій за опалювальний сезон таких одержувачів субсидії подається окремо до першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому виконано такий розрахунок.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення використовує повернуті кошти на погашення кредиторської заборгованості та/або поточні розрахунки з надавачами послуг, об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами за надані пільги і житлові субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

Матеріалами справи не підтверджено та сторонами не надано інформації щодо укладення між позивачем та відповідачем договору про відшкодування витрат за надані населенню послуги з газопостачання на пільгових умовах з ТзОВ «Львівгаз збут» на 2018-2019 роки, який би визначав зобов`язання перед позивачем з відшкодування витрат на оплату за природний газ, пов`язаних із наданням визначеній категорії населення пільг та призначених субсидій.

За результатами розгляду справи не підтвердилося порушення відповідачем установлених саме для нього строків здійснення розрахунків з позивачем, що унеможливлює застосування до останнього наслідків неналежного виконання зобов`язань за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України в частині своєчасного відшкодування позивачу вартості спожитого природного газу абонентами - фізичними особами Холодногірського району м. Харкова, яким призначено субсидії, у вигляді нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 47 від 03.07.2019 р. на суму 66 729,38 грн.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2019 р.

Суддя Яворський Б.І.