ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2019 р. Справа №914/2657/16

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Л.С. Данко

- О.С. Скрипчук

секретаря судового засідання: К. Кострик

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укргазвидобування

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2019

у справі № 914/2657/16

за позовом: Акціонерного товариства Укргазвидобування

до відповідача 1: ТзОВ Нафтогазрембуд-1

до відповідача 2: Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія

про: стягнення 728029,66 грн.

за участю представників:

від позивача Стернюк В.А. представник (довіреність №2-450д від 28.12.2018)

від відповідача 1 не з`явився.

від відповідача 2 Батьков В.В. представник (довіреність №01-791/13 від 15.05.2019)

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.10.2019, суддя Н.Мороз, позов Акціонерного товариства Укргазвидобування було задоволено частково. Cтягнуто з ТзОВ Нафтогазрембуд-1 на користь Акціонерного товариства Укргазвидобування 441156, 64 грн. основного боргу, 44322,80 грн. пені, 30880,96 грн. 7% штрафу, 43147,43 грн. 3 % річних, 168477,39 грн. інфляційних нарахувань та 10909,52 грн. судового збору. В решті позовних вимог було відмовлено.

З даним рішенням не погодилося Акціонерне товариство Укргазвидобування і оскаржило його в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що воно винесене в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 1130,1132 ЦК України. Апелянт вважає, що дані кошти повинні бути солідарно стягненні також з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія.

Вимога позивача щодо солідарного стягнення обґрунтована тим, що між ТзОВ Нафтогазрембуд-1 (відповідач 1) та ДП НАК Надра України Західукргеологія (відповідач 2) укладено договір №147 про спільну діяльність, котрий, на думку позивача є договором простого товариства. Посилаючись на норму, закріплену ст. 1138 ЦК України, згідно якої якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення, тому позивач-апелянт вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за Договором №ЛГВ-71/06-16.

ДП НАК Надра України Західукргеологія подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ТзОВ Нафтогазрембуд-1 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати.

ДП НАК Надра України Західукргеологія подало відповідь на відзив ТзОВ Нафтогазрембуд-1 в якому підтримує рішення суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 справу №914/2657/16 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л., Данко Л.С., Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Укргазвидобування на рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2019 у справі №914/2657/16.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 було призначено справу до розгляду на 23.12.2019.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 09.10.2019 у справі №914/2657/16 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до Господарського суду Львівської області надійшов позов ПАТ Укргазвидобування до ТзОВ Нафтогазрембуд-1 та Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія про стягнення 579 765, 53 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.12.2016 було зупинено провадження у справі до вирішення господарським судом справи №914/3095/16 за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія до Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування про визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.06.2019 було поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження.

18.07.2019 до господарського суду позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просив суд стягнути солідарно з ДП НАК Надра України Західукргеологія та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 на користь АТ Укргазвидобування 755217,27 грн., з яких: 441156, 64 грн. - основного боргу, 70 098, 19 грн. пені, 30 880,96 грн. - 7% штрафу, 41540, 61 грн. - 3% річних та 171540, 87 грн. - інфляційних втрат.

06.08.2019 до господарського суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої останній просив суд стягнути солідарно з ДП НАК Надра України Західукргеологія та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 на користь АТ Укргазвидобування 748561,26 грн., з яких: основний борг - 441156, 64 грн., пеня - 70015, 33 грн., 7% штрафу 30880,96 грн., 3% річних - 41515,75 грн. та інфляційні втрати - 168521,83 грн.

03.09.2019 до господарського суду позивачем подано заяву про уточнення розміру позовних вимог, згідно якої він просив суд стягнути солідарно з ДП НАК Надра України Західукргеологія та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 на користь АТ Укргазвидобування 441156,64 грн. - основного боргу, 44322,80 грн. пені, 30880,96 грн. - 7% штрафу, 43147,43 грн. - 3% річних та 168521,83 грн. - інфляційних втрат.

Судами обох інстанцій встановлено, що 25.04.2003 між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія (відповідач 2) та Корпорацією Укрнерудпром укладено договір №147 про спільну діяльність, предметом якого є спільна інвестиційна та виробнича діяльність учасників з приводу організації й здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Тинівського родовища та можливої промислової розробки Тинівського родовища з метою одержання прибутку.

Вказаний договір взято на облік ДПІ у Франківському районі м. Львова 09.07.2003, реєстр. №000146, що підтверджується підписом та печаткою начальника ДПІ О. Савчин на останній сторінці договору №147 про спільну діяльність.

30.11.2011 між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія та Корпорацією Укрнерудпром укладено додаткову угоду №01/11 до договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003, про те, що на основі рішення, закріпленого в Протоколі №1 від 19.04.2011 позачергового засідання Комітету з управління договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003, ТзОВ Нафтогазрембуд-1 (відповідач 1) входить до складу учасників договору про спільну діяльність, як третя сторона (п.1). З моменту укладення цієї Додаткової угоди сторонами договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 є ДП НАК Надра України Західукргеологія (за договором підприємство), Корпорація Укрнерудпром (за договором інвестор 1) та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 (за договором інвестор 2) (п.2).

Вказаною Додатковою угодою №01/11 договір №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 викладено в новій редакції. Зокрема, відповідно до п.6.4, у випадку припинення даного договору спільне майно учасників підлягає реалізації, а отримані від спільної діяльності кошти (після сплати всіх необхідних платежів, погашення грошових зобов`язань, у тому числі і тих, строк виконання яких не настав), розподіляються між учасниками у наступній пропорції: підприємство 40%, інвестор 1 1%, інвестор 2 59%.

28.08.2014 між ДП НАК Надра України Західукргеологія та ТзОВ Нафтогазрембуд-1 укладено додаткову угоду №02/14 до договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003.

Згідно умов даної додаткової угоди, на основі рішення, закріпленого в Протоколі №1/2013 від 21 серпня 2013 та Протоколі №01/2014 від 14 серпня 2014 Зборів Учасників Договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 Корпорація Укрнерудпром виходить із складу учасників Договору СД. Права та обов`язки Корпорації Укрнерудпром переходять до ТОВ Нафтогазрембуд-1 згідно Договору про відступлення фінансових інвестицій від 22.08.2013 (п.1). З моменту укладення цієї Додаткової угоди сторонами по Договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 є Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія (за договором підприємство) і Товариство з обмеженою відповідальністо Нафтогазрембуд-1 (за договором інвестор) (п.2). З моменту укладення цієї Додаткової угоди, частка Корпорації Укрнерудпром - 1% переходить до Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 (п.3).

Вказаною Додатковою угодою №02/14 Договір №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 викладено в новій редакції. Зокрема, відповідно до п.6.4, у випадку припинення даного договору спільне майно учасників підлягає реалізації, а отримані від спільної діяльності кошти (після сплати всіх необхідних платежів, погашення грошових зобов`язань, у тому числі і тих, строк виконання яких не настав), розподіляються між учасниками у наступній пропорції: підприємство 40%, інвестор 60%.

27.01.2016 між ПАТ Укргазвидобування (позивач, за договором виконавець) та ТзОВ Нафтогазрембуд-1, як оператор по договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 (відповідач 1, за договором замовник) укладено договір №ЛГВ-71/06-16, згідно умов якого виконавець надає замовнику послуги по прийому, підготовці та транспортуванню належного йому природного газу в систему магістральних газопроводів ПАТ Укртрансгаз. Замовник зобов`язується оплачувати послуги згідно умов цього договору (п.1.3). Акти передачі-приймання наданих послуг підписуються уповноваженими представниками сторін на підставі актів прийому-передачі природного газу, складеними відповідно до технічної угоди, підписаної сторонами (п.6.1). Вартість послуг за цим договором становить 531,42 гри. з розрахунку підготовки та транспортуванні однієї тисячі метрів кубічних газу, видобутого замовником в І та IV кварталах (без компримування) та 793,50 грн. з розрахунку підготовки та транспортуванні однієї тисячі метрів кубічних газу, видобутого замовником в II та III кварталах (з урахуванням компримування). Загальна вартість послуг по підготовці газу, наданих в поточному місяці, визначається на підставі акту прийому-передачі природного газу і оформляється актом передачі-приймання наданих послуг, що є підставою для остаточного розрахунку (п.7.1). Оплата послуг згідно цього договору здійснюється замовником передоплатою до 20 числа поточного місяця - 100% від прогнозованого видобутку природного газу в поточному місяці (п.3.1.) з обов`язковим зазначенням в призначенні платежу номеру та дати укладення цього договору. В разі видобутку газу замовником менше ніж передбачено в п. 3.1, виконавець надлишкову оплату зараховує в якості оплати в наступних за звітним місяцях. Остаточний розрахунок замовник здійснює на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг (п. 7.2).

На виконання умов вказаного договору позивач надав, а відповідач 1 прийняв послуги на суму 1165287,60 грн., що підтверджується актами передачі-приймання наданих послуг по договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 підписаними та скріпленими печатками сторін (в матеріалах справи).

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань, ТзОВ Нафтогазрембуд-1 лише частково здійснив оплату за отримані послуги, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 441156, 64 грн. Дана обставина сторонами договору не заперечувалась.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем 1 взятих на себе за договором №ЛГВ-71/06-16 зобов`язань щодо погашення боргу позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та з вимогою про солідарне стягнення з відповідача1 та відповідача 2 заборгованості.

Вимога позивача щодо солідарного стягнення обґрунтована тим, що між ТзОВ Нафтогазрембуд-1 (відповідач 1) та ДП НАК Надра України Західукргеологія (відповідач 2) укладено договір №147 про спільну діяльність, котрий, на думку позивача є договором простого товариства. Посилаючись на норму, закріплену ст. 1138 ЦК України, згідно якої якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення, позивач вважає, що відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за Договором №ЛГВ-71/06-16.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно приписів ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином саме особа, яка порушила зобов`язання має довести відсутність своєї вини у вказаному порушенні в силу вимог вищевказаних норм законодавства.

Згідно ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно ч.2 ст.1138 ЦК України, якщо договір простого товариства пов`язаний із здійсненням його учасниками підприємницької діяльності, учасники відповідають солідарно за всіма спільними зобов`язаннями незалежно від підстав їх виникнення.

Договір про спільну діяльність та договір простого товариства мають багато спільних рис, однак їх не можна ототожнювати. Згідно ст. 64.6 Податкового кодексу України, на обліку у контролюючих органах повинні перебувати угоди про розподіл продукції, договори управління майном (крім договорів щодо операцій, визначених у підпункті 153.13.10 пункту 153.13 статті 153 або у другому реченні абзацу другого підпункту 5 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, на які поширюються особливості податкового обліку та оподаткування діяльності за такими договорами (угодами), визначені цим Кодексом.

Враховуючи наведене, а також факт взяття на облік ДПІ у Франківському районі м. Львова договору №147 про спільну діяльність (№ 000146), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що твердження позивача про те, що договір №147 про спільну діяльність є договором простого товариства, є помилковим.

Таким чином, вимога позивача-апелянта щодо солідарного стягнення заборгованості з обох відповідачів є неправомірною, оскільки згідно ст. 541 ЦК України, солідарна відповідальність виникає у випадках, встановлених договором або законом.

Уклавши договір №ЛГВ-71/06-16 (як оператор по договору №147 про спільну діяльність) та отримавши від позивача послуги по прийому, підготовці та транспортуванні природного газу, відповідачу 1 було відомо про виникнення у нього обов`язку щодо оплати (п.7.2).

Враховуючи те, що ані договором №ЛГВ-71/06-16 (ані нормами закону, що регулюють дані правовідносини не встановлено солідарної відповідальності відповідачів), суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що вимога позивача в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів задоволенню не підлягає.

Крім того предметом спору в даній справі є правовідносини, що виникли між сторонами внаслідок укладення договору №ЛГВ-71/06-16, а не договору №147 про спільну діяльність.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1, як замовником, згідно договору №ЛГВ-71/06-16 в порушення приписів ст. 74 ГПК України не доведено, що ним ужито усіх заходів для недопущення господарського правопорушення.

Невжиття ТзОВ Нафтогазрембуд-1 заходів, спрямованих на виконання свого зобов`язання за договором за своєю суттю є ухиленням від виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, в силу ст.ст. 6, 626 ЦК України, сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні (погоджені) умов договору. При цьому відносини, що виникли між сторонами засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Як визначено в ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань роз`яснено, сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

На підставі вищенаведеного, згідно розрахунку, доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.08.2019 та заяви про уточнення розміру позовних вимог від 03.09.2019 позивачем за прострочення виконання зобов`язання нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 168 521, 83 грн. за період з червня 2016 по червень 2019 та 3% річних у розмірі 43 147, 43 грн. за період з 19.05.2016 по 30.08.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, суд першої інстанції вірно встановив, що розмір інфляційних нарахувань становить 168477,39 грн.

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Замовник відповідає за своєчасну оплату наданих послуг. За порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п.8.2).

Відтак, на підставі п. 8.2 договору №ЛГВ-71/06-16, у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, позивачем нараховано відповідачу 1 пеню у розмірі 44322, 80 грн. та 7% штрафу у розмірі 30880,96 грн., згідно розрахунку, доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.08.2019 та заяви про уточнення розміру позовних вимог від 03.09.2019 та за вказані у них періоди.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст..ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст.. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Таким чином, станом на день прийняття рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача 1 перед позивачем доведена матеріалами справи та становить 441156, 64 грн. основного боргу, 44322,80 грн. пені, 30880,96 грн. 7% штрафу, 43147,43 грн. 3 % річних та 168477,39 грн. інфляційних нарахувань.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач-апелянт не довів суду належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог щодо порушення його прав та майнових інтересів саме відповідачем 2.

Що ж стосується посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції норм ст.ст. 1130,1132 ЦК України, то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позов Акціонерного товариства Укргазвидобування слід задовольнити частково та стягнути з ТзОВ Нафтогазрембуд-1 на користь Акціонерного товариства Укргазвидобування 441156, 64 грн. основного боргу, 44322,80 грн. пені, 30880,96 грн. 7% штрафу, 43147,43 грн. 3 % річних, 168477,39 грн. інфляційних нарахувань та 10909,52 грн. судового збору. В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2019 по справі №914/2657/16 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд

Постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 09.10.2019 року у справі №914/2657/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Укргазвидобування залишити без задоволення.

Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: Л.С. Данко

О.С. Скрипчук

Повний текст постанови виготовлено 24.12.2019