ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 справа № 914/1821/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Сала О.А., розглянувши матеріали

за позовом: Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни, с. Зимна Вода, Пустомитівський район, Львівська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Коваліва Андрія Олексійовича, м. Дрогобич, Львівська область,

предмет позову: стягнення 13468,88 грн.,

підстава позову: порушення зобов`язань по наданню транспортно-експедиційних послуг,

за участю представників:

позивача: Білик Павло Богданович - адвокат на підставі ордеру серії ЛВ № 154561 від 06.11.2019 року,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

05.09.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни до Фізичної особи-підприємця Коваліва Андрія Олексійовича про стягнення 13 468,88 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 21.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 06.11.2019 року.

У судовому засіданні 06.11.2019 року у зв`язку з відсутністю сторін відкладено розгляд справи на 20.11.2019 року. Ухвала від 06.11.2019 року отримана представником позивача нарочно 12.11.2019 року, конверт, адресований відповідачу, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній».

Наступні судові засідання неодноразово відкладалися, у тому числі у зв`язку з несвоєчасним поверненням до суду кореспонденції для відповідача та необхідністю направлення до АТ «Укрпошта» запиту щодо причин невручення кореспонденції адресату.

10.12.2019 року надійшла відповідь від АТ «Укрпошта» стосовно невручення адресату поштових відправлень 26.11.209 року та 03.12.2019 року. Як вбачається з повернутих суду конвертів, наступні ухвали суду відповідачем також не отримані, проте з інших підстав - «за закінченням терміну зберігання» та «інші причини».

Суд зазначає, що кореспонденція для відповідача надсилалася на юридично зареєстровану адресу - 82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Пилипа Орлика, будинок 14, корпус 1, квартира 12, яка відповідає тій, що вказана в позовній заяві.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інших адрес відповідача, крім встановленої вище, сторонами суду не повідомлено. Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань з метою повідомлення сторони про судове провадження, суд вважає, що ним вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про судові засідання і останній вважається таким, що отримував копії судових рішень.

Суд також враховує ту обставину, що згідно з положеннями п. 4 ч. 6 ст. 242 ГК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Як зазначалося вище, конверт з ухвалою від 06.11.2019 року, адресований відповідачу, повернувся до суду з відміткою 03.12.2019 року «адресат відсутній», тобто згідно з наведеними приписами сторона вважається такою, що отримана судове рішення.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи постійне неотримання відповідачем кореспонденції суду з причин, що не залежать від суду, неповідомлення стороною причин неявки в жодне судове засідання, а також забезпечення судом розгляду справи протягом розумного строку та забезпечення відповідачу можливості взяти участь в судових засіданнях і реалізацію інших процесуальних прав шляхом неодноразового відкладення розгляду справи, суд вважає, що повторна та систематична неявка представника відповідача не створює перешкод для здійснення розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 18.12.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання по договору про надання транспортно-експедиційних послуг. Так, позивач стверджує, що на виконання договору-заявки № КТ19-00249 про надання транспортно-експедиційних послуг від 13 березня 2019 року, укладеного між ФОП Галайко Христиною Андріївною та ФОП Ковалів Андрієм Олексійовичем, останнім не було надано на завантаження автомобіль. Згідно з п. 3 договору позивачем за порушення умов договору нараховано ФОП Коваліву А.О. штраф, що становить 13 466,88 грн., який позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Крім стягнення штрафної санкції, позивач заявляє до стягнення також 1,00 грн. інфляційних втрат і 1,00 грн. 3 % річних.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, обставин, наведених у позові, не спростував, явку представника в судові засідання не забезпечив, заяв, клопотань не заявляв.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

13.03.2019 року ТОВ «Сервіс - Агрозахід» як замовник та Фізичною особою-підприємцем Галайко Христиною Андріївною як експедитором укладено договір-заявку №КТ 19-00249 про надання транспортно-експедиційних послуг по маршруту Олькуш - Острів.

13.03.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Галайко Христиною Андріївною як експедитором 2 та Фізичною особою-підприємцем Ковалик Галиною Романівною як експедитором 1 укладено договір-заявку №КТ 19-00249 про надання транспортно-експедиційних послуг по маршруту Олькуш - Острів.

Крім цього, 13.03.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Галайко Христиною Андріївною як експедитором та Фізичною особою-підприємцем Ковалівим Андрієм Олексійовичем як перевізником укладено договір-заявку №КТ 19-00249 про надання транспортно-експедиційних послуг по маршруту Олькуш - Острів з наступними умовами:

найменування вантажу - біг беги, вага - 22 т / 86 куб. м.,

дата та час завантаження - 15.03.2019р.,

адреса завантаження - 32-3300 Olkusz, ul. 1000-lecia 15G,

адреса замитнення - Славкув, 41-260,

погранрперехід - Краківець,

адреса розвантаження - с. Острів, Тернопіль, згідно ЦМР,

дата та час розвантаження - 18.03.2019р.,

вартість перевезення та форма оплати - 20 000, 00грн, б/г без ПДВ, 7 банківських днів по отриманню оригіналів.

Даним договором також визначено, що машина заїжджає на завантаження/замитнення та розвантаження/розмитнення після узгодження з експедитором (п. 7). Сторони мають право відмовитися від завантаження не менше ніж за 24 години від дати завантаження, у випадку відмови менше, ніж за 24 години, сторона винуватець сплачує штраф, що становить гривневий еквівалент 100 доларів США (п. 5). У випадку порушення термінів надання автомобіля перевізником з вини перевізника, перевізник сплачує штраф за кожну годину запізнення у розмірі гривневого еквіваленту 8 доларів США (п. 3).

Згідно з CMR (S) FSE - 85/19/E 18.03.2019 року у пункті завантаження товару - Olkusz, Poland відправником «Intermag asp. z o.o.» завантажено товар, вагою 21 327,00 кг, який пройшов митний контроль на Львівській митниці ДФС 19.03.2019 року та на Тернопільській митниці ДФС 20.03.2019 року. Згідно з даними CMR вантажоодержувачем є ТОВ «Сервіс - Агрозахід», місце розвантаження - Тернопільська область, Тернопільський район, с. Великий Гай, вул. Підлісна, 27.

Дана CMR містить штамп і підпис перевізника (п. 22) та штамп отримувача ТОВ «Сервіс - Агрозахід». Згідно з твердженнями позивача, наданими при усуненні недоліків позовної заяви, відповідне перевезення здійснювалось транспортним засобом самого замовника, тому договір щодо здійснення перевезення згідно з вказаною CMR у позивача відсутній і в матеріали справи не подається.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище, 07.04.2019 року сторони спору уклали договір-заявку на транспортне обслуговування.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Суд звертає увагу, що поняття договору-заявки не закріплено в чинному законодавстві, проте чіткої заборони укладати подібну форму договорів законодавством не передбачено. Більше того, заявка підписана представниками обох сторін, скріплена їх печатками, у ній погоджені умови здійснення перевезення, тому спрощена письмова форма договору дотримана суб`єктами господарювання Фізичною особою-підприємцем Галайко Христиною Андріївною як експедитором та Фізичною особою-підприємцем Ковалівим Андрієм Олексійовичем як перевізником при підписанні договору-заявки №КТ 19-00249 дотримана.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 917 ЦК України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором. Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Як встановлено судом вище, Фізична особа-підприємець Ковалів Андрій Олексійович як перевізником укладено договір-заявку № КТ 19-00249 про надання транспортно-експедиційних послуг по маршруту Олькуш - Острів з визначеними в заявці умовами. Зокрема, перевізник зобов`язався надати 15.03.2019 року для завантаження товару автомобіль та здійснити відповідне перевезення. Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідне перевезення вантажу для первинного змовника ТОВ «Сервіс - Агрозахід» здійснено лише 20.03.2019 року транспортним засобом самого замовника, а завантаження товару здійснено лише 18.03.2019 року, а не 15.03.2019 року. Тобто, перевізник не виконав свого обов`язку щодо здійснення перевезення на умовах, погоджених з позивачем 13.03.2019 року.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 921 ЦК України перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами). Перевізник і відправник вантажу звільняються від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу або невикористання наданого транспортного засобу сталося не з їхньої вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).

Суд звертає увагу, що із умов, погоджених сторонами в договорі-заявці, вбачається, що у випадку порушення термінів надання автомобіля перевізником з вини перевізника, перевізник сплачує штраф за кожну годину запізнення у розмірі гривневого еквіваленту 8 доларів США (п. 3 договору-заявки). У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем як перевізником по договору-заявці № КТ 19-00249 від 13.03.2019 року перевезення по маршруту Олькуш - Острів у період 15-18.03.2019 року, у тому числі виконання зобов`язання щодо надання автомобіля для завантаження у строки, погоджені в заявці. Суд також звертає увагу, що відсутні докази відмови позивача від погодженого 13.03.2019 року перевезення, що передбачено п. 5 договору-заявки та могло бути підставою невиконання перевізником обов`язку по поданню автомобіля для завантаження товару у визначені договором строки. Однак, оскільки докази відмови чи зміни умов перевезення зі сторони позивача в матеріалах справи відсутні, відповідно, погоджені в заявці умови залишалися обов`язковими до виконання іншою стороною. Відтак, за порушення таких умов сторона несе відповідальність, а позивач має право на отримання штрафу за допущене перевізником порушення.

Докази допущення прострочення по наданню автомобіля для завантаження товару з незалежних від перевізника причин в матеріалах справи відсутні. Більше того, положення ст. 549, 550 ЦК України не визначають умовою для стягнення штрафу за порушення виконання зобов`язання наявність та доведення вини сторони господарського зобов`язання. Так, статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). Як вбачається з умов договору-заявки, сторонами передбачено відповідальність перевізника за допущене порушення. Відтак, із досліджених матеріалів справи судом не встановлено підстав для звільнення перевізника від відповідальності за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу.

Перевірячи здійснений позивачем розрахунок штрафу по курсу національної валюти, встановленому НБ України, на відповідну дату 15-17.03.2019 року та за прострочення надання автомобіля упродовж 63 годин (15.03.19р. - 15 годин, 16.03.19р. - 24 год., 17.03.19р. - 24 год.), суд зазначає, що такий здійснено правильно, тому сума, заявлена до стягнення в розмірі 13 466,88 грн. є обґрунтованою і такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 925 ЦК України, ст. 315 ГК України пред`явлення перевізнику претензій до подання позову в судовому порядку є правом, а не обов`язком сторони договору, відповідно її пред`явлення перевізнику не впливає на суть постановленого рішення в даній справі.

Щодо заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що відповідно до вказаного вище положення ст. 550 ЦК України та роз`яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у постанові ід 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. Наведене також відображене в постанові Верховного суду України від 18.02.2014 №905/909/13-г/3-2гс14. Відтак, заявлені до стягнення 1,00 грн. інфляційних втрат і 1,00 грн. 3 % річних є безпідставними і позовні вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коваліва Андрія Олексійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Галайко Христини Андріївни ( АДРЕСА_2 , код ЄДР НОМЕР_2 ) 13 466,88 грн. заборгованості, 1 919,08 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

3. У задоволенні вимоги про стягнення 1,00 грн. інфляційних втрат і 1,00 грн. 3 % річних відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.12.2019 року.

Суддя Матвіїв Р.І.