ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/1542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кондратова І. Д., Студенець В. І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі колегії суддів Євстигнеєва Н. М., Суховарова А. В., Ніколенко М. О.

від 20.03.2019

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чус О. В., Кузнецова В. О., Чередко А. Є.

від 16.09.2019

за позовом Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест»

про стягнення 1 930 823,00 грн

за участю представників:

позивача: Клименко О. А., Балюра А. С.

відповідача: Шаповал Д. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2018 року Фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» про стягнення заборгованості за надані послуги в сумі 1 930 823,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення попередньої усної домовленості з позивачем не оплатив надані йому позивачем протягом періоду з серпня по грудень 2017 року послуги спецтехніки, з огляду на що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства зобов`язаний оплатити ці послуги, однак не виконав свій обов`язок, вартість наданих позивачем послуг не сплатив. Також позивач зазначає, що факти надання позивачем та отримання відповідачем цих послуг засвідчені складеними між сторонами двосторонніми актами.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

01.05.2017 між Фізичною особою-підприємцем Клименком Олегом Анатолійовичем (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» (Орендар) був укладений договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 (далі по тексту - договір), за умовами якого Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар прийняти в строкове оплатне користування (оренду) наступні транспортні засоби з екіпажем, а саме: ТАТRA державний номер НОМЕР_1 ; ТАТRA державний номер НОМЕР_2 ; ТАТRA Т 815 державний номер НОМЕР_3 ; ТАТRA 815 державний номер НОМЕР_4 ; КРАЗ 6510 державний номер НОМЕР_5 ; КАМАЗ 35511 НОМЕР_6 ; Трактор Т-130 МГ-1 бульдозер, НОМЕР_7 ; КРАЗ автокран, державний номер НОМЕР_8 ; АТЛАС, екскаватор; ТАТRA державний номер НОМЕР_9 ; ТАТRA державний номер НОМЕР_10 ; Автосамоскид ФАВ державний номер НОМЕР_11 ; Автосамоскид ФАВ державний номер НОМЕР_12 ; Автосамоскид ФАВ державний номер НОМЕР_13 ; Автосамоскид ФАВ державний номер НОМЕР_13 ; Автосамоскид НОВО державний номер НОМЕР_14 ; Автосамоскид ФОТОН державний номер НОМЕР_15 ; Автосамоскид МЗКТ державний номер НОМЕР_16 ; Автосамоскид ХАНИЯ державний номер НОМЕР_17 ; Автокран КРАЯН державний номер НОМЕР_8 для їх використання орендарем за цільовим призначенням у його господарській діяльності на об`єктах, які визначаються орендарем на його розсуд протягом дії договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору орендоване майно, зазначене у пункті 1.1. договору, є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності акту приймання-передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками сторін, який є невід`ємною частиною даного договору. Стан орендованого майна зазначається у вказаному акті.

У пункті 2.5. договору сторони передбачили, що орендар протягом 10 днів після спливу строку дії цього договору, його дострокового розірвання, припинення, повертає, а орендодавець приймає майно, визначене у пункті 1.1. цього договору, у стані з урахуванням нормального зносу на підставі акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Обов`язок зі складання акту приймання-передачі майна покладається на сторону, що здійснює передачу майна (пункт 2.6. договору).

Цей договір діє з моменту його підписання сторонами по 31.12.2017, а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Зазначений строк може бути продовжений виключно за угодою сторін (пункт 6.1. договору).

Однак, як встановили суди попередніх інстанцій, фактичної передачі техніки в оренду на виконання умов договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 не відбулося. Передбачений умовами договору акт приймання-приймання техніки між сторонами не складався.

Разом з цим у період з серпня по грудень 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Клименком О. А. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» були складені 64 акта виконаних послуг, які були підписані їх сторонами без зауважень і заперечень та скріплені печатками сторін, а саме акти: № 1508/1 від 15.08.2017 на суму 20 000,00 грн (автосамоскид Хания НОМЕР_49), № 1508/2 від 15.08.2017 на суму 28 000,00 грн (автосамоскид Фотон НОМЕР_33), № 1508/3 від 15.08.2017 на суму 24 000,00 грн (автосамоскид Хово НОМЕР_34), № 1508/4 від 15.08.2017 на суму 32 000,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_35), № 1508/5 від 15.08.2017 на суму 26 000,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_36), № 1508/6 від 15.08.2017 на суму 36 000,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_37), № 1508/7 від 15.08.2017 на суму 21 750,00 грн (автосамоскид ФАВ НОМЕР_43); № 1508/8 від 15.08.2017 на суму 21 750,00 грн (автосамоскид Фав АЕ50-22ІВ), № 1508/9 від 15.08.2017 на суму 20 000,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_44, автосамоскид Татра НОМЕР_41), № 1508/10 від 15.08.2017 на суму 21 750,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_57), № 1508/11 від 15.08.2017 на суму 21 750,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_42 ; бульдозер Т-130 НОМЕР_45), № 1508/12 від 15.08.2017 на суму 21 750,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_46), № 1508/13 від 15.08.2017 на суму 20 952,00 грн. (водовоз камаз НОМЕР_54), № 1508/14 від 15.08.2017 на суму 16 632,00 грн (автосамоскид Краз НОМЕР_47), № 1508/15 від 15.08.2017 на суму 8 000,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_55), № 1508/16 від 15.08.2017 на суму 18 480,00 грн (автокран Краз НОМЕР_50), № 3108/3 від 31.08.2017 на суму 21 125,00 грн (автосамоскид Хания НОМЕР_49), № 3108/4 від 31.08.2017 на суму 21 125,00 грн (автосамоскид Хания НОМЕР_49), № 3108/5 від 31.08.2017 на суму 21 000,00 грн (автосамоскид Фотон НОМЕР_53), № 3108/6 від 31.08.2017 на суму 21 125,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_48), № 3108/7 від 31.08.2017 на суму 21 125,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_48), № 3108/8 від 31.08.2017 на суму 19 875,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_51), № 3108/9 від 31.08.2017 на суму 19 875,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_51), № 3108/10 від 31.08.2017 на суму 22 000,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_52 ), № 3108/11 від 31.08.2017 на суму 22 000,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_64), № 3108/12 від 31.08.2017 на суму 20 000,00 грн (автосамоскид Хово НОМЕР_34), № 3108/13 від 31.08.2017 на суму 20 000,00 грн (автосамоскид Хово НОМЕР_34), № 3108/14 від 31.08.2017 на суму 20 375,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_63), № 3108/15 від 31.08.2017 на суму 20 375,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_59), № 3108/16 від 31.08.2017 на суму 21 750,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_57), № 3108/17 від 31.08.2017 на суму 15 250,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_55), № 3108/18 від 31.08.2017 на суму 19 872,00 грн (водовоз камаз НОМЕР_54, автосамоскид Краз НОМЕР_61 ), № 3108/20 від 31.08.2017 на суму 21 000,00 грн (автокран Татра НОМЕР_42 ), № 3108/21 від 31.08.2017 на суму 18 250,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_44), № 3108/22 від 31.08.2017 на суму 14 500,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_56), № 3108/23 від 31.08.2017 на суму 17 250,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_60), № 3108/24 від 31.08.2017 на суму 24 000,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_58), № 3108/25 від 31.08.2017 на суму 30 660,00 грн (екскаватор Атлас), № 3108/26 від 31.08.2017 на суму 19 530,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_71), № 3108/27 від 31.08.2017 на суму 19 530,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_73), № 1509/2 від 15.09.2017 на суму 22 000,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_41, автосамоскид Татра НОМЕР_57), № 1509/3 від 15.09.2017 на суму 17 750,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_55), № 1509/4 від 15.09.2017 на суму 16 000,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_62), № 1509/5 від 15.09.2017 на суму 20 750,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_59), № 1509/6 від 15.09.2017 на суму 19 500,00 грн (автосамоскид Фав НОМЕР_52 ), № 1509/7 від 15.09.2017 на суму 39 060,00 грн (екскаватор Атлас), №1509/8 від 15.09.2017 на суму 40950,00 грн. (автокран Бумар НОМЕР_68), №1509/9 від 15.09.2017 на суму 23 328,00 грн (водовоз Камаз НОМЕР_65), № 1509/10 від 15.09.2017 на суму 21 500,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_70), № 1509/11 від 15.09.2017 на суму 22 000,00 грн. (бульдозер Т-130 НОМЕР_38), № 1509/12 від 15.09.2017 на суму 21 750,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_39), № 3009/1 від 30.09.2017 на суму 41 160,00 грн (екскаватор Атлас, а.с.67), № 3009/2 від 30.09.2017 на суму 37 800,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_68), № 3009/3 від 30.09.2017 на суму 20 000,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_44, автосамоскид Татра НОМЕР_72), № 3009/4 від 30.09.2017 на суму 19 625,00 грн (автосамоскид Татра НОМЕР_42 , автосамоскид Татра НОМЕР_69), № 3009/5 від 30.09.2017 на суму 19 440,00 грн (водовоз Камаз НОМЕР_65), № 3009/6 від 30.09.2017 на суму 19 000,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_39), № 3009/7 від 30.09.2017 на суму 20 000,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_70), № 3009/8 від 30.09.2017 на суму 18 750,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_38), № 1510/5 від 15.10.2017 на суму 110 720,00 грн (бульдозер Т-130 НОМЕР_70, бульдозер Т-130 НОМЕР_39 , Автокран Краян НОМЕР_67 , автокран Бумар НОМЕР_68 , екскаватор Атлас, бульдозер Т-130 НОМЕР_38 , водовоз Камаз НОМЕР_65 ), № 3110/1 від 31.10.2017 на суму 128 116,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_40 , автокран Краз НОМЕР_66, водовоз Камаз НОМЕР_65 , екскаватор Атлас, бульдозер Т-130 НОМЕР_39 , бульдозер Т-130 НОМЕР_38 ), № 1511/1 від 15.11.2017 на суму 121 960,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_40 , автокран Краз НОМЕР_66, водовоз Камаз НОМЕР_65 , бульдозер Т-130 НОМЕР_39 , бульдозер Т-130 НОМЕР_38 ), № 3011/1 від 30.11.2017 на суму 120 238,00 грн (автокран Бумар НОМЕР_40 , автокран Краз НОМЕР_66, водовоз Камаз НОМЕР_65 , бульдозер Т-130 НОМЕР_39 , бульдозер Т-130 НОМЕР_38 ), № 3112/1 від 31.12.2017 на суму 139020,00 грн (Автокран Краян НОМЕР_67, автокран Бумар НОМЕР_40 ).

Загальна сума наданих за цими актами послуг склала 1 930 823,00 грн.

Також у період з серпня по грудень 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» були складені подорожні листи вантажного автомобіля.

14.02.2018 Фізична особа- підприємець Клименко О. А. направив на адресу відповідача претензію-вимогу (лист № 02-14/18 від 14.02.2018) про сплату заборгованості за надані послуги спецтехніки в сумі 1 930 823,00 грн

Однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» відповіді на претензію не надало, вимогу позивача про сплату заборгованості у сумі 1 903 823,00 грн не задовольнило, що і стало підставою для звернення Фізичної особи-підприємця Клименка О. А. до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» про стягнення заборгованості за надані у період з серпня по грудень 2017 року послуги спецавтотехніки в сумі 1 930 823,00 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд міста Києва рішенням від 20.03.2019 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» на користь Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича заборгованість за надані послуги в сумі 1 639 693,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 24 595,40 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами у справі виникли не орендні правовідносини, а правовідносини з приводу надання послуг спецтехніки, які не ґрунтуються на укладеному між ними договорі оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, цей договір сторонами не виконувався, оскільки фактичної передачі техніки в оренду на підставі договору за актом приймання-передачі як це передбачає договір не відбулося, платежі між сторонами за договором не здійснювалися. Суд дійшов висновку, що існування між сторонами правовідносин з надання послуг підтверджується складеними та підписаними між сторонами актами наданих послуг, які є основними (первинними) документами, що підтверджують надання позивачем послуг та їх прийняття відповідачем, а також подорожніми листами, які не є основними документами, а лише додатково підтверджують зазначену в актах інформацію. Суд, дослідивши надані позивачем акти виконаних послуг та подорожні листи до них, дійшов висновку про те, що документально підтвердженою вартістю наданих позивачем відповідачу послуг є сума 1 639 693,00 грн, з огляду на що задовольнив позовні вимоги частково, встановивши відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем цієї суми.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 16.09.2019 скасував рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі № 904/1542/18 та прийняв нове рішення, яким у позові відмовив. Стягнув з Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» 43 443,52 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що підставою позову у цій справі позивач визначив усну домовленість між сторонами щодо надання послуг спецтехніки, проте не довів обставин досягнення сторонами істотних умов цієї угоди, надана позивачем вимога-претензія стосується укладеного між сторонами у справі договору оренди техніки та не може бути підставою задоволення позову про стягнення заборгованості за угодою про надання послуг, яка є самостійним видом договору.

Також апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» акти виконаних послуг не є первинними документами, а є зведеними обліковими документами; при цьому первинними документами є саме подорожні листи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Однак наявні в матеріалах справи подорожні листи не містять усіх необхідних реквізитів первинних документів, не підтверджують здійснення господарських операцій, у зв`язку з чим і акти виконаних послуг як зведені облікові документи не відображають здійснення господарської операції.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі позивач - Фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 повністю, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 скасувати в частині відмови у задоволенні позову в сумі 291 130,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволенні позову або змінити рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 та задовольнити позовні вимоги повністю.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права. За твердженням скаржника місцевий господарський суд правильно встановив обставини, які мають значення для справи, однак при визначенні розміру заборгованості дійшов помилкового висновку про те, що сума наданих позивачем відповідачу послуг в розмірі 82 570,00 грн є непідтвердженою документально, оскільки:

- залишив поза увагою та не надав належної оцінки подорожнім листам № 25016 від 28.08.2017, № 25753 від 31.08.2017 та № 19463 від 31.08.2017, які не містять недоліків та які були надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву від 22.06.2018;

- залишив поза увагою те, що відповідач у відзиві на позовну заяву від 22.06.2018 фактично визнав факт отримання ним від позивача послуг спецтехніки в тій частині, в якій суд першої інстанції відмовив у задоволенні, не прийняв до уваги окремі акти виконаних послуг, зокрема акти № 1509/4 від 15.09.2017, № 1508/13 від 15.08.2017, № 3009/3 від 30.09.2017, які визнавались відповідачем, чим порушив частину 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини справи, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Також за твердженням скаржника місцевий господарський суд помилково не взяв до уваги акти, в яких номери транспортних засобів не співпадають з номерами транспортних засобів, зазначених в подорожніх листах, доданих до цих актів, та безпідставно зменшив суму заявленої до стягнення суми боргу на 208 560,00 грн, оскільки не врахував, що зазначені недоліки є звичайною опискою, яка не впливає на зміст господарських операцій, зафіксованих у цих актах, не застосував положення абзацу 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до якого неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Крім того, за твердженням скаржника суд апеляційної інстанції:

- застосував до спірних правовідносин норми статей 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, яка були нечинною станом на момент виникнення спірних правовідносин;

- не застосував положення абзацу 3 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- неправильно застосував абзац 11 статті 1 та частину 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з огляду на що дійшов суперечливих та помилкових висновків про те, що подорожні листи є первинними документами, а акти виконаних послуг - зведеними обліковими документами;

- дійшов помилкового висновку про те, що надіслана позивачем відповідачу вимога-претензія № 02-14/18 від 14.02.2018 стосується лише укладеного між сторонами у справі договору оренди техніки № 01-05/17, оскільки не дослідив належним чином зміст цієї вимоги, відповідно якої договір оренди не є виключною підставою заявлення цієї вимоги, а вимога ґрунтується також на підставі окремих замовлень відповідача, чим порушив вимоги частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України;

- в порушення частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не врахував обставини, встановлені господарськими судами у справах № 910/11640/18 та № 910/11641/18 про те, що акти виконаних послуг, які є підставою позовних вимог у цій справі, підтверджують існування між сторонами саме правовідносин з надання послуг, які надавались поза межами договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, а вимога позивача № 02-14/18 від 14.02.2018 стосується надання позивачем саме послуг спецтехніки, а не передачі майна в оренду;

- залишив поза увагою надану відповідачем на вимогу суду як доказ картку рахунку 631 за серпень - грудень 2017 року, яка є зведеним обліковим документом та згідно з якою у бухгалтерському обліку відповідача відображені фінансові зобов`язання за спірний період перед Фізичною особою-підприємцем Клименком О. А. в сумі, яка була заявлена до стягнення у цій справі, що, на думку позивача свідчить про визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем фінансових зобов`язань на суму 1 930 823,00 грн, а тому ці обставини відповідно до вимог частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанцій в повному обсязі дослідив матеріали справи, ухвалив правильне рішення по суті спору відповідно до норм чинного законодавства, а доводи скаржника в касаційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими та не спростовують правильні висновки судів.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.

Касаційний господарський суд, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною четвертою статті 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом частини першої статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договору.

Як встановили суди попередніх інстанцій укладений між сторонами у справі договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 його сторонами не виконувався, фактичної передачі техніки в оренду на підставі цього договору за актом приймання-передачі як це передбачає договір не відбулося, акт приймання-передачі майна, який є належним доказом передачі майна в оренду, сторонами не складався, платежі між сторонами за договором не здійснювалися.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що укладений між сторонами у справі договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 не є підставою виникнення спірних правовідносин.

Крім того, позовні вимоги у цій справі не ґрунтуються на зазначеному договорі оренди, підставою позовних вимог є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих йому позивачем послуг машин та механізмів за усною домовленістю між сторонами за актами виконаних послуг, складеними між сторонами у справі у період з серпня по грудень 2017 року та підписаними сторонами без зауважень та заперечень. Тобто фактично позовні вимоги ґрунтуються на зазначених актах, які визначені позивачем підставою позову.

Як встановили суди попередніх інстанцій у період з серпня по грудень 2017 року між позивачем та відповідачем були складені акти виконаних послуг спецтехніки, підписані ними без зауважень та заперечень, а також були складені подорожні листи вантажного автомобіля.

Здійснивши аналіз цих актів та подорожніх листів, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, місцевий господарський суд встановив, що фактично у період з серпня по грудень 2017 року позивач за завданням відповідача надав останньому послуги вантажної, вантажопідйомної, автотранспортної та самохідної техніки: автокранів, автосамоскидів, бульдозерів, екскаваторів, водовозу. Послуги надавались, зокрема, такими транспортними засобами, як: автосамоскид Хания НОМЕР_80, автосамоскид Фотон НОМЕР_81, автосамоскид Хово НОМЕР_77, автосамоскид Фав НОМЕР_59 , автосамоскид Фав НОМЕР_52 , автосамоскид Фав НОМЕР_76 , автосамоскид ФАВ НОМЕР_43 , автосамоскид Татра НОМЕР_78 ; автосамоскид Татра НОМЕР_41, автосамоскид Татра НОМЕР_57, автосамоскид Татра НОМЕР_42 ; бульдозер Т-130 НОМЕР_39 , бульдозер Т-130 НОМЕР_75 , водовоз камаз НОМЕР_65 , автосамоскид Краз НОМЕР_61 , автосамоскид Татра НОМЕР_74 , автокран Краз НОМЕР_82 , бульдозер Т-130 НОМЕР_56 , бульдозер Т-130 НОМЕР_60 , бульдозер Т-130 НОМЕР_58 , екскаватор Атлас, автокран Бумар НОМЕР_79 , бульдозер Т-130 НОМЕР_70 , бульдозер Т-130 НОМЕР_38, Автокран Краян НОМЕР_67 .

При цьому акти виконаних послуг не містять посилань на договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 та підтверджують саме надання позивачем відповідачу послуг спецтехніки.

Отже обставини надання позивачем відповідачу послуг спецтехніки та прийняття відповідачем таких послуг підтверджуються складеними подорожніми листами, актами виконаних послуг, які підписані сторонами без зауважень та заперечень та засвідчені печатками сторін.

З огляду на викладене місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу надання послуг.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України зазначається, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже у даному випадку між сторонами у справі фактично був укладений договір про надання послуг у спрощений спосіб шляхом прийняття позивачем до виконання завдань відповідача, на підставі якого у сторін виникли взаємні права та зобов`язання. У подальшому надання позивачем послуг за завданням відповідача та прийняття відповідачем таких послуг були підтверджені діями обох сторін шляхом складання та підписання двосторонніх актів виконаних послуг, які містять відомості щодо виду послуги, кількості витраченого часу на надання послуги, ціну послуги, які відповідають усім істотним умовам договору про надання послуг, чим спростовуються висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність обставин досягнення сторонами істотних умов угоди щодо надання послуг спецтехніки.

При цьому Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що надіслана позивачем відповідачу вимога-претензія № 02-14/18 від 14.02.2018 стосується лише укладеного між сторонами у справі договору оренди техніки № 01-05/17 та не може бути підставою задоволення позову про стягнення заборгованості за угодою про надання послуг, оскільки зазначені висновки суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на належному дослідженні цієї вимоги-претензії, спростовуються змістом самої вимоги, в якій договір оренди не є виключною підставою заявлення цієї вимоги, а вимога ґрунтується на підставі окремих замовлень відповідача. Крім того, при розгляді справи № 910/11640/18 за позовом ТОВ «Компанія Транс-Інвест» до Фізичної особи-підприємця Клименка О. А. та ТОВ «Торгова компанія Інтерсервіс» про стягнення солідарно 502 548,00 грн штрафних санкцій господарські суди за наслідками дослідження вимоги-претензії № 02-14/18 від 14.02.2018 встановили, що вимога стосується надання послуг спецтехніки, а не передачі майна в оренду. Однак, суд апеляційної інстанції при розгляді цієї справи № 904/1542/18 в порушення частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не врахував встановлені господарськими судами при розгляді справи № 910/11640/18 зазначені обставини. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з доводами позивача в касаційній скарзі щодо помилковості зазначених висновків суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України зазначається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 Цивільного кодексу України).

Як встановили суди з вимогою-претензією (лист № 02-14/18 від 14.02.2018) про сплату заборгованості за надані послуги спецтехніки за зазначеними актами виконаних послуг, складеними сторонами у період з серпня по грудень 2017 року, у розмірі 1 930 823,00 грн позивач звернувся до відповідача 14.02.2018. Вимога-претензія була отримана відповідачем 27.02.2018.

Встановивши зазначені обставини місцевий господарський суд, керуючись частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України дійшов правильного висновку про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг спецтехніки з моменту пред`явлення позивачем відповідачу зазначеної вимоги є таким, що настав.

Однак, як встановили суди, відповідач вимоги позивача не задовольнив, доказів оплати вартості наданих позивачем послуг спецтехніки матеріали справи не містять.

Разом з цим при дослідженні наявних в матеріалах справи подорожніх листів та актів виконаних послуг суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків щодо того чи є зазначені документи належними доказами здійснення господарських операцій (надання послуг). За висновком місцевого господарського суду підписані сторонами акти наданих послуг в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є основними (первинними) документами, що підтверджують надання послуг та їх прийняття, а подорожні листи лише додатково підтверджують зазначену в актах інформацію. Натомість апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що акти виконаних послуг не є первинними документами, а є зведеними обліковими документами, а первинними документами є саме подорожні листи, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У підпункті 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній у період надання спірних послуг (серпень - грудень 2017 року), (далі по тексту - Положення) визначається, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже надання позивачем послуг спецтехніки є господарською операцією в розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній у період надання спірних послуг (серпень - грудень 2017 року), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зазначений перелік обов`язкових реквізитів первинних документів також визначений у пункті 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У підпункті 2.5 пункту 2 Положення передбачається, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

За змістом пункту 2.7. Положення первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Разом з цим документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Отже документ не може вважатися первинним документом якщо він не містить достатньої інформації про господарську операцію або взагалі не містить такої. Саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції та містять усі необхідні реквізити, є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Тобто без наявності первинного документу бухгалтер не має права відображати господарську операцію в бухгалтерському обліку.

За висновком суду апеляційної інстанції у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами з приводу надання послуг, первинними документами є саме подорожні листи, які фіксують факт здійснення господарської операції: надання позивачем послуг спецтехніки.

Однак Верховний Суд вважає зазначений висновок суду апеляційної інстанції помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України № 488/346 від 29.12.1995 була затверджена типова форма первинного обліку роботи вантажного автомобіля, зокрема і Типова форма № 2 - Подорожній лист вантажного автомобіля.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» № 3565-VI від 05.07.2011 застосування подорожніх листів суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, стало необов`язковим з 14.08.2011.

При цьому згідно з наказом Міністерства інфраструктури та Міністерства економічного розвитку України № 1005/1454 від 10.12.2013 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346» наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України № 488/346 від 29.12.1995 втратив чинність та були скасовані, зокрема типові форми подорожніх листів.

Отже застосування суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, у своїй господарській діяльності подорожнього листа вантажного автомобіля є необов`язковим. Разом з цим суб`єкти господарювання не позбавлені права використовувати за потреби у своїй господарській діяльності подорожні листи як за типовою формою бланку подорожнього листа, яка була скасована, так і за самостійно розробленою формою подорожнього листа, яка б відповідала Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.

Разом з цим слід зазначити, що використання суб`єктами господарювання подорожніх листів обумовлене необхідністю здійснення контролю роботи транспортних засобів, роботи водіїв транспортних засобів, використання палива. Подорожні листи вантажного автомобіля застосовуються для підтвердження того, що транспортний засіб використовується в господарській діяльності підприємства, для обліку робочого часу водія, нарахування амортизаційних витрат транспортного засобу, обліку витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів тощо. Тобто подорожній лист є первинним документом щодо господарських операцій, пов`язаних з перевезенням вантажів та підтверджує витрати, пов`язані зі здійсненням перевезень, зокрема витрати на паливно-мастильні матеріали.

З огляду на викладене у даному випадку подорожні листи вантажного автомобіля не є первинними документами щодо господарських операцій, пов`язаних з наданням позивачем відповідачу послуг такого вантажного автомобіля, оскільки не містять інформації про цю господарську операцію та відомостей щодо її грошового вимірника. Ці подорожні листи вантажного автомобіля є первинними документами інших господарських операцій, зокрема тих, що стосуються обліку роботи вантажного автомобіля та водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство, а також обліку споживання транспортним засобом паливно-мастильних матеріалів.

Дослідивши надані позивачем акти виконаних послуг, місцевий господарський суд встановив, що акти містять усі необхідні реквізити, передбачені частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а саме: назву документа (акт виконаних послуг); номери та дати складання актів; місце їх складання (м. Кривий Ріг); назву підприємства, від імені якого складено документ (в актах зазначені Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» та Фізична особа-підприємець Клименко О. А.); зміст та обсяг господарської операції (послуги транспортних засобів, зазначено вид транспортного засобу, яким надавалась послуга); одиницю виміру господарської операції (маш/год), кількість та вартість послуг; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення (від імені відповідача - Аніщенков А. В., від імені позивача - Клименко О. А.).

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме підписані сторонами акти наданих послуг у даному випадку є первинними документами, що підтверджують надання позивачем послуг та їх прийняття відповідачем, тобто підтверджують реальність здійснених позивачем господарських операцій, а подорожні листи лише додатково підтверджують зазначену в актах інформацію щодо виконаних послуг.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що складені між сторонами у справі та підписані ними акти виконаних послуг не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а є зведеними обліковими документами, є помилковим, оскільки не ґрунтується на дослідженні зазначених актів на предмет того, які господарські операції в них відображені, суд помилково ототожнює господарські операції з надання послуг та господарські операції, що стосуються обліку роботи вантажного автомобіля.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про те, що акти виконаних послуг не є первинними документами, не досліджував ці акти на предмет того, чи підтверджують акти розмір заявленої до стягнення у цій справі вартості наданих позивачем відповідачу послуг.

Натомість, місцевий господарський суд, дослідив надані позивачем акти виконаних послуг та подорожні листи до них, та встановив, що вартість наданих позивачем відповідачу послуг, зазначена в актах виконаних послуг № 1508/1 від 15.08.2017, № 15/08/5 від 15.08.2017, № 1508/6 від 15.08.2017, № 1508/7 від 15.08.2017, № 1508/11 від 15.08.2017, № 1508/13 від 15.08.2017, № 3108/5 від 31.08.2017, № 3108/6 від 31.08.2017, № 3108/12 від 31.08.2017, № 3108/14 від 31.08.2017, № 3108/20 від 31.08.2017, № 3108/21 від 31.08.2017, № 1509/4 від 15.09.2017, № 1509/9 від 15.09.2017, № 3009/3 від 30.09.2017, № 3009/6 від 30.09.2017, № 3009/8 від 30.09.2017, № 1511/1 від 15.11.2017, № 3011/1 від 30.11.2017, підтверджується лише частково, оскільки відомості, що містяться в цих актах, ґрунтуються на одних і тих самих подорожних листах, наслідком чого є підвійний облік одних і тих самих господарських операцій та безпідставне збільшення їх вартості, відомості актів не відповідають відомостям, що містяться в подорожніх листах, або містять відомості не підтверджені цими подорожніми листами. Тобто суд встановив, що ці акти не підтверджують обставин надання позивачем послуг на суму 82 570,00 грн, у стягненні якої місцевий господарський суд відмовив.

Крім того, місцевий господарський суд встановив, що зазначені в актах виконаних послуг (№ 1508/10 від 15.08.2017, № 1508/12 від 15.08.2017, № 1508/15 від 15.08.2017, № 3108/16 від 31.08.2017, № 3108/17 від 31.08.2017, № 3108/26 від 31.08.2017, № 3108/27 від 31.08.2017, № 1509/3 від 15.09.2017, № 1509/11 від 15.09.2017, № 3108/23 від 31.08.2017 та № 3108/24 від 31.08.2017) номери транспортних засобів не співпадають з номерами транспортних засобів, зазначених в подорожніх листах, доданих до цих актів, з огляду на що суд не врахував ці акти як належні та допустимі докази у справі та відмовив у задоволенні позову на суму вартості наданих за цими актами послуг у розмірі 208 560,00 грн.

Встановивши зазначені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що документально підтвердженою вартістю наданих позивачем відповідачу послуг є сума 1 639 693,00 грн, сума вартості послуг 291 130,00 грн не підтверджується наданими позивачем доказами. Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг у розмірі 1 639 693,00 грн, суд правильно задовольнив позовні вимоги частково.

Верховний Суд не бере до уваги наведені позивачем в касаційній скарзі доводи про те, що місцевий господарський суд залишив поза увагою та не надав належної оцінки подорожнім листам № 25016 від 28.08.2017, № 25753 від 31.08.2017 та № 19463 від 31.08.2017, які були надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву від 22.06.2018, актам виконаних послуг № 1509/4 від 15.09.2017, № 1508/13 від 15.08.2017, № 3009/3 від 30.09.2017, а також безпідставно не врахував акти, в яких номери транспортних засобів не співпадають з номерами транспортних засобів, зазначених в подорожніх листах, доданих до цих актів, оскільки зазначені доводи зводяться до встановлення обставин справи та оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, що з огляду на визначені в статті 300 Господарського процесуального кодексу України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не є компетенцією суду касаційної інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно зі статтею 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на те, що місцевий господарський суд дійшов правильних висновків у справі про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а оскаржувана позивачем у справі постанова апеляційного господарського суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що постанова підлягає скасуванню, а рішення слід залишити в силі, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9. Судові витрати

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 315 Господарського процесуального кодексу України у резолютивній частині постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Господарський суд рішенням від 20.03.2019 позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» на користь Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича заборгованість за надані послуги в сумі 1 639 693,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 16.09.2019 скасував рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 у справі №904/1542/18 та прийняв нове рішення, яким у позові відмовив повністю.

У касаційній скарзі позивач оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тобто оскаржуваною позивачем сумою є 291 130,00 грн, а постанову апеляційного господарського суду позивач оскаржує повністю, тобто оскаржуваною сумою за постановою суду апеляційної інстанції є сума заявлених позовних вимог - 1 930 823,00 грн. При цьому позивач сплатив судовий збір за розгляд справи в суді касаційної інстанції, виходячи зі всієї суми заявлених позовних вимог.

Враховуючи те, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині скасування постанови апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишається в силі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд зазначає, що обов`язок з відшкодування понесених скаржником судових витрат за розгляд справи у суді касаційної інстанції частково покладається на відповідача. При визначенні суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, Верховний Суд виходить з того, що оскаржуваною позивачем до суду касаційної інстанції сумою за постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 була сума 1 930 823,00 грн. За результатами розгляду справи в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, тобто фактично Суд задовольнив вимоги касаційної скарга на суму 1 639 693,00 грн, з огляду на що сумою, яка є пропорційною задоволеним вимогам касаційної скарги та яка підлягає стягненню з відповідача є сума 49 190,79 грн.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2019 у справі № 904/1542/18 скасувати.

3. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2019 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» (50055, м. Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, будинок № 165, ідентифікаційний код 38465370) на користь Фізичної особи-підприємця Клименка Олега Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_32 ) 49 190,79 грн (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто гривен сімдесят дев`ять копійок) судового збору за подання касаційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець