ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5075/19
за позовом Комунальне підприємство "УПРАВЛІННЯ ПО РЕМОНТУ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЇ АВТОШЛЯХІВ" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізична особа-підприємець Омельченко Костянтин Петрович, м. Підгородне, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 17 800 грн

Суддя Ярошенко В.І.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ПРОЦЕДУРА

Комунальне підприємство "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Омельченка Костянтина Петровича про стягнення збитків розмірі 17800 грн.

Ухвалою суду від 07.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/5075/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.11.2019 від відповідача надійшов відзив на позов.

16.12.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позов обґрунтований наступними обставинами. Між позивачем та відповідачем було укладено договір надання послуг автотранспорту та механізмів № 7 від 18.08.2014. Відповідач виставив позивачу рахунок № 3 від 21.08.2014 на суму 17800 грн, позивач платіжним дорученням № 331 від 21.08.2014 на вказану суму здійснив передплату відповідачу за договором. Відповідач послуги на суму 17800 грн не надав, здійснену передплату не повернув.

Позивач вважає, що вказані дії відповідача спричинили йому збитки у розмірі 17800 грн, про стягнення яких з відповідача він й звернувся до суду.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статтях 193, 202 Господарського кодексу України та 22, 530, 610-611, 614, 623, 901, 903, 906 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача

Відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що ним було надано позивачу послуги за договором у повному обсязі. Сума 17800 грн отримана ним не в якості попередньої оплати за договором, а за фактично надані послуги. На момент звернення позивача із даним позовом до суду, акти наданих послуг, у зв`язку із закінченням строку зберігання первинних документів, знищено.

На думку відповідача, вказана оплата у розмірі 17800 грн не є збитками у розумінні чинного законодавства, а тому не може бути стягнута як збитки.

Також відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що розмір заявлених позивачем збитків, а саме 17800 грн, відповідає розміру вчиненого позивачем на користь відповідача платежу, згідно виставленого відповідачем 21.08.2014 рахунку № 3 за надання передбачених договором послуг автотранспорту та механізмів відповідача, які останній так і не надав позивачеві.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

18.08.2014 між Комунальним підприємством "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпропетровської міської ради (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Омельченком Костянтином Петровичем (виконавець) укладено договір надання послуг автотранспорту та механізмів № 7 (далі договір).

Згідно з п. 1.1. договору на умовах та у порядку, визначених договором, виконавець надає замовнику послуги автотранспорту і механізмів (навантажувач JCB).

Відповідно до пп. 1.1.1. договору автотранспорт та механізми надаються замовнику з водієм, цілодобово для доставки на об`єкти замовника за попередньою письмовою заявкою, в якій визначається орієнтовний час роботи автотранспорту і механізмів.

За п. 2.1. договору виконавець зобов`язаний, зокрема:

- надати замовнику автотранспорт та механізми у технічно справному стані, а також доставити їх своїми силами і засобами та за свій рахунок до місця надання послуг замовнику і забрати їх з місця виконання робіт (2.1.1.);

- надавати замовнику належним чином оформлені акти надання послуг (виконання робіт) у відповідності з діючою на момент надання послуг калькуляцією вартості роботи автотранспорту та механізмів (навантажувач JCB), яка становить 182 грн. 90 коп. за 1 маш-годину без урахування ПДВ (2.1.2.).

Згідно з пп. 2.2.1. п. 2.2. договору замовник зобов`язаний своєчасно проводити оплату за фактично надані послуги, на підставі рахунків виконавця та акту наданих послуг (виконаних робіт). Уповноважена особа замовника у разі отримання від виконавця акту виконаних робіт зобов`язана у строк до 10 робочих днів підписати цей акт чи направити виконавцю мотивовану відмову у випадку, якщо зазначені в акті послуги не відповідають фактично наданим, згідно з умовами договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014, а в частині грошових розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань згідно умов договору (п. 5.1. договору).

Пунктом 6.8. договору передбачено, що у випадку неможливості виконання в строк своїх зобов`язань за договором, до нього з будь-яких причин, сторона, яка не зможе виконати в строк своє зобов`язання, повинна негайно повідомити про загрозу порушення строків іншу сторону, з метою мінімізації збитків іншої сторони.

Калькуляцією вартості 1 маш/год експлуатації навантажувача JCB станом на 01.08.2014 складає 219 грн. 48 коп., у т.ч. ПДВ 36 грн. 58 коп.

Рішенням суду від 16.08.2019 у справі № 904/2432/19 встановлено, що 21.08.2014 позивач на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № 3 від 21.08.2014 здійснив передплату у розмірі 17 800 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 331 від 21.08.2014.

Позивач стверджує, що відповідач не надав йому послуги, передбачені договором, у зв`язку з чим він 07.05.2019 надіслав відповідачу претензію за № 711 від 06.05.2019 з вимогою повернути передплату у розмірі 17 800 грн, однак останній відповіді на претензію не надав, вимогу не виконав.

Відмовляючи в позові, господарський суд зазначив, що позивач не надав суду доказів на підтвердження отримання відповідачем претензії за № 711 від 06.05.2019, у зв`язку з чим, відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, строк для повернення сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 17800 грн, на моменту розгляду судом справи № 904/2432/19, є таким, що не настав.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивачем до позову додано лист від 06.05.2019 № 711, в якому він просив відповідача повернути грошові кошти у розмірі 17800 грн (арк. с. 18).

У якості доказу отримання відповідачем вказаного листа позивачем до позову додано поштове повідомлення № 816 про отримання ФОП Омельченко К.П. цінного листа 16.05.2019 (арк. с. 19).

На момент звернення позивача із даним позовом до суду, відповідач грошові кошти у розмірі 17800 грн позивачу не повернув, у зв`язку із чим позивач посилаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 17800 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

За приписами частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. (частина 1 статті 906 Цивільного кодексу України).

З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг, а саме з відшкодування збитків, завданих невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг.

Щодо вимоги про стягнення збитків

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України , у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на приписи статті 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів статті 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний відшкодувати на вимогу суб`єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У відповідності до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем платіж у розмірі 17800 грн був здійснений відповідачу на підставі договору, а тому за правовою природою дана сума не є збитками, а є виконанням стороною зобов`язання за договором.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява, з підстав зазначених у ній, не підлягає задоволенню.

Щодо правовідносин сторін

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2019 у справі № 904/2432/19 встановлено, що позивач 21.08.2014 на підставі виставленого відповідачем рахунку-фактури № 3 від 21.08.2014 здійснив передплату у розмірі 17800 грн, однак відповідач не надав йому послуги, передбачені договором.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись цією статтею суд уважає вищевказані обставини встановленими, та такими, які не доказуються при розгляді цієї справи.

Натомість згідно частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Тому, при розгляді цієї справи суд може надаючи правову оцінку певним фактам, прийти до інших висновків, ніж ті, які викладені у судовому рішенні у справі № 904/3432/19.

Зі змісту договору № 7 надання послуг автотранспорту та механізмів від 18.08.2014 вбачається, що за вказаним договором відповідач зобов`язався виконати відповідні роботи.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При цьому у спірному договорі сторонами не визначено конкретні строки виконання відповідачем робіт.

Пунктом 1.1.1 договору передбачено, що автотранспорт та механізми надаються замовнику з водієм, цілодобово для доставки на об`єкти замовника за попередньою письмовою заявкою, в якій визначається орієнтовний час роботи автотранспорту та механізмів.

Однак доказів звернення позивачем до відповідача із відповідною попередньою заявкою на виконання послуг суду не надано.

Відповідно до пункту 6.10 договору, всі відносини, що не врегульовані даним договором, регулюються чинним законодавством України.

Згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів звернення позивача до відповідача із вимогою про необхідність виконання робіт за договором, які було оплачено у розмірі 17800 грн, встановлення конкретних строків такого виконання, позивачем суду не надано.

З огляду на що, слід дійти висновку, що у відповідача не настав строк виконання робіт за договором на здійснену позивачем передплату на суму 17800 грн, а тому вимога повернути передоплату є передчасною.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, у позивача відсутнє право вимоги до відповідача про повернення грошових коштів у розмірі 17800 грн, перерахованих платіжним дорученням № 311 від 21.08.2014.

Крім того, позивачем до позову додано лист від 06.05.2019 № 711 (арк. с. 18), в якому він зазначив, що послуги, які є предметом договору, відповідачем не здійснено у повному обсязі. Однак, суду не надано будь-яких доказів, які б підтверджують замовлення таких послуг у відповідача та/або їх виконання.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі

У відзиві на позов відповідач зазначає, що наявні підстави для закриття провадження у даній справі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки Господарським судом Дніпропетровської області вже були розглянуті такі ж самі вимоги позивача до відповідача, за результатами розгляду яких судом 16.08.2019 було прийнято рішення у справі № 904/2432/19, яким відмовлено позивачеві у позові у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Зі змісту позовних вимог у справі № 904/2432/19 вбачається, що предметом розгляду у цій справі була заборгованість за договором у розмірі 17800 грн, в той час як предметом розгляду справи № 904/5075/19 є збитки у розмірі 17800 грн.

З огляду на різний предмет розгляду даної справи та справи № 904/2432/19, відсутні підстави для закриття провадження у справі № 904/5075/19 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності

У відзиві на позов відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позивача сплив строку позовної давності, передбаченого статтями 256-257 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, щ за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи те, що судом позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 17800 грн визнана необґрунтованою, права позивача щодо повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 17800 грн не порушені, судом відмовлено у задоволенні позову, тому до позовних вимог в даній справі не підлягає застосуванню сплив позовної давності.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Комунального підприємства "Управління по ремонту та експлуатації автошляхів" Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Омельченка Костянтина Петровича про стягнення збитків у розмірі 17800 грн відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повне рішення складено 24.12.2019

Суддя В.І. Ярошенко