номер провадження справи 18/172/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2019 справа № 908/3014/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут В.В.,

розглянувши матеріали справи № 908/3014/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Автокомплект Сіті (39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Героїв Бресту, буд. 52)

до відповідача акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11)

про стягнення 8835,90 грн.,

Без виклику представників сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю Автокомплект Сіті звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів 8835,90 грн., які складаються з 8743,92 грн. заборгованості за договором поставки № 694 від 08.10.2018 та 91,98 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 8743,92 грн., однак відповідач оплату за отриманий товар не здійснив. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 91,98 грн. 3% річних за користування грошовими коштами. Позов обґрунтований ст.ст. 526, 530, 625, 663, 712 ЦК України та ст.ст. 193, 216, 224, 225 ГК України. Також позивач просив стягнути з відповідача 2000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 справу № 908/3014/19 передано на розгляд судді Носівець В.В. (після зміни прізвища Левкут В.В.).

Ухвалою суду від 31.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/3014/19, присвоєно справі номер провадження 18/172/19, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду від сторін не надходило.

Тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений тридцятьма днями з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, сплив 30.11.2019, тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 02.01.2020.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 20.12.2019.

Ухвалою господарського суду Запорізької області про відкриття провадження у справі № 908/3014/19 від 31.10.2019 відповідачу запропоновано подати відзив у строк не пізніше 22.11.2019.

Від відповідача 20.11.2019 до суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що вважає позовну заяву необґрунтованою та не визнає позов в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач підтвердив укладення ТОВ Автокомплект Сіті (постачальник) та АТ Запорізький завод феросплавів (покупець) 08.10.2018 договору постачання № 694 та поставлення товару покупцю (відповідачу) відповідно до видаткової накладної № 108 від 08.05.2019 на суму 5394,72 грн. та видаткової накладної № 109 від 08.05.2019 на суму 2809,20 грн. В порушення п. 3.3 договору поставки № 694 від 08.10.2018 покупцем не було отримано від постачальника письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження, рахунку, податкової накладної. Крім того, згідно п. 4 Додаткової угоди № 2 до договору поставки постачальник гарантував, що товар, який постачається покупцю, придбаний безпосередньо у ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка». Постачальник зобов`язаний був надати покупцю завірені копії податкової накладної, оформленої ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка», ТОВ «Центр-Газ Запчастина», ФОП Боровок, та квитанції № 1 про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН не пізніше 15 календарних днів. Також відповідач неотримав сертифікат якості або паспорт виробника товару, копію сертифікату відповідності (п. 3.4.3 договору). Відповідно до п. 5.6 договору, яким передбачено, що у разі прострочення надання документів, передбачених умовами договору (додаткової угоди) термін оплати збільшується на такий термін прострочення, а тому до виконання позивачем свого зобов`язання з надання повного пакету первинних документів, визначених у договорі та у Додатковій угоді № 2 в належному виді, строк виконання зобов`язання з оплати у відповідача не настав. Тобто, як вважає відповідач, на дату подання позовної заяви строк виконання зобов`язання з оплати за поставлений товар у відповідача не настав. Отже, позовні вимоги ТОВ Автокомплект Сіті про стягнення з АТ ЗФЗ грошових коштів не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Вважає, що вина у АТ ЗФЗ відсутня, оскільки момент для сплати грошових коштів у розмірі 8835,00 грн. за поставлений товар у АТ ЗФЗ не настав у зв`язку з невиконанням ТОВ Автокомплект Сіті зі свого боку умов договору № 694 від 08.10.2018. У зв`язку з наведеним відповідач просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив, яка отримана судом 02.12.2019, позивач не визнав заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві, просив суд відхилити ці заперечення з наступних підстав. Зазначив, що усі документи, передбачені Додатковою угодою № 2 позивачем надано. За змістом п. 6.2 та п. 6.3 договору приймання товару по кількості та якості здійснюється сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6. За вимогами п. 12 Інструкції № П-6 приймання продукції по кількості проводиться по транспортним та супровідним документам відправника, і в разі відсутності товаросупровідних документів складається акт, в якому вказується які документи відсутні. Таким чином, не складення відповідачем за відповідною поставкою згідно вимог Інструкції П-6 Акту про відсутність документів є підтвердженням надання позивачем передбачених умовами договору документів, і протилежного відповідачем не доведено. При укладенні договору сторонами не було погоджено якогось особливого порядку передачі/вручення будь-яких документів постачальником покупцю (під підпис тощо). Також позивач просив суд взяти до уваги, що протягом всього часу з моменту отримання товару і до звернення позивача з позовом до суду відповідач жодного разу не висловлював претензій ТОВ Автокомплект Сіті щодо виконання умов договору та не заперечував факту існування заборгованості за отриману продукцію. Заяви відповідача не спростовують факт поставки товару позивачем відповідачу, його отримання відповідачем. Доказів повернення товару позивачу відповідачем не надано, заборгованість за отриманий товар не сплачено. Позивач просив суд врахувати зазначене та задовольнити позов.

Судом відзив відповідача та відповідь на відзив позивача приймається.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокомплект Сіті" (позивач, Постачальник) та акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів (відповідач, Покупець) 08.10.2018 уклали договір поставки № 694 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі Товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.2 Договору, у додатку (специфікації) та додаткових угодах до Договору зазначаються також такі відомості про товар:

а) повне найменування товару;

б) виробник, країна походження Товару;

в) одиниця виміру Товару;

г) кількість кожного найменування (сорту, виду) Товару;

д) загальна кількість Товару;

е) якісні характеристику Товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ тощо);

є) технічні характеристики Товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ тощо);

ж) ціна кожного найменування (сорту, виду) Товару;

з) загальна вартість Товару;

и) комплектність, фасування Товару (при необхідності);

ї) порядок оплати та форма розрахунку:

й) умови поставки Товару:

к) код УКТЗЕД.

За згодою сторін в додатку (специфікації) до Договору можуть бути вказані також і інші відомості про Товар.

Згідно ті. 3.1 договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010.

Поставка Товару здійснюється Постачальником згідно п. 3.1 договору тільки після отримання Покупцем письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження, рахунку, видаткової накладної. Поставка товару повинна бути поставлена одною партією в одному транспортному засобі (п. 3.3 договору).

Умови договору (п. 3.4. договору) передбачають, що разом з поставкою Товару Постачальник зобов`язаний надати Покупцю оригінали документів: 3.4.1 оформлених на державній мові та відповідно до вимог п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995: а) рахунок-фактура (оригінал), б) видаткова накладна на відпуск Товару (оригінал); в) акт приймання-передачі Товару (за згодою сторін); 3.4.2 сертифікат якості або паспорт виробника Товару (оригінал - на мові країни-виробника, а також копія на державній мові Покупця) або російській мові, завірені печаткою Постачальника); 3.4.3 копію сертифікату Відповідності; 3.4.4 сертифікат відповідності по системі сертифікації УкрСЕПРО; 3.4.5 інші документи, надання яких обумовлено в Додатку (специфікації) до Договору; 3.4.6 супровідні документи: оригінал залізничної накладної або товарно-транспортної накладної в залежності від виду транспортування Товару.

Пункт 3.5 договору передбачає, що якщо зазначені в п. 3.4. договору документи складені з порушенням вимог для складання таких документів, якщо найменування та/або номенклатура, якісні та кількісні характеристики Товару, зазначені в таких документах, не відповідають назві та/або номенклатурі, якісним і кількісним характеристикам поставленого Товару, Покупець має право відмовитися від прийняття товару без надання пояснень.

Відповідно до п. 4.1.2 договору Постачальник зобов`язаний разом з поставкою Товару надати покупцеві оригінали документів передбачені п. 3.4. Договору, оформлені державною мовою, з відображенням повних реквізитів, які характеризують Товар і є даними цього Договору, додатків (специфікацій) до Договору.

Як вбачається з п. 4.1.7 договору Постачальник також зобов`язаний забезпечити виконання всіма контрагентами, у яких він придбаває Товари з метою виконання Договору, своєчасно і в повному обсязі декларування податкових зобов`язань, які мають відношення до Товару, шляхом подання до органів державної фіскальної служби податкової звітності, складеної і заповненої відповідно до вимог чинного законодавства України. У випадках, коли Постачальник не є виробником Товару, Постачальник зобов`язаний забезпечити виконання вимог, зазначених у даному пункті, всіма учасниками ланцюга постачання Товару.

Відповідно до п. 5.1. договору, ціна кожного найменування Товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії Товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору.

Пунктом 5.6. договору, передбачено, що порядок оплати та форма розрахунків вказуються Сторонами в додатках (специфікаціях) до даного Договору.

Згідно п. 5.7 Договору термін оплати збільшується на термін прострочення надання первинних документів та реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від Постачальника Покупцю в момент передачі товару на склад Покупця.

За змістом п. 6.2 договору приймання товару за кількістю здійснюється Покупцем на його складі відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.06.1965 (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 6.3 договору, приймання товару за якістю здійснюється Покупцем на його складі відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 № П-7 (з наступними змінами та доповненнями).

За визначенням п. 12.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії Договору закінчується 31.12.2020, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Відповідно до умов договору позивачем та відповідачем 15.04.2019 укладено Додаткову угоду № 2 до договору поставки № 694 від 08.10.2018, згідно з умовами якої Постачальник зобов`язався передати Покупцю у строки та за номенклатурою згідно зазначеному переліку Товар. Загальна вартість Товару разом з ПДВ 9432,32 грн. Термін поставки до 30.05.2019.

Умови поставки: поставка Товару виконується Постачальником на умовах СРТ склад Покупця або вантажоперевізника у м. Запоріжжя (Інкотермс 2010).

Умови оплати: Покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника через 20 календарних днів тільки за умови виконання Постачальником п. 3.4, п. 4.1.1-4.1.5. цього договору та надання: завіреної копії податкової накладної, оформленої виробником ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка» на адресу Постачальника, та квитанції № 1 про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Доказів розірвання, припинення або визнання недійсним укладеного сторонами договору суду не надано.

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, на виконання укладеного сторонами договору відповідно до Додаткової угоди № 2 від 15.04.2019 та видаткових накладних № 108 від 08.05.2019 на суму 5934,72 грн. та № 109 від 08.05.2019 на суму 2809,20 грн. позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 8743,92 грн.

На підтвердження поставки товару позивачем також надано суду рахунки на оплату №163 від 08.05.2019 та № 164 від 08.05.2019 та товарно-транспортну накладну №012004648 від 08.05.2019.

Видаткові накладні № 108 та № 109 від 08.05.2019 скріплені підписами уповноважених осіб з боку постачальника і покупця та печатками постачальника.

Позивач виконав свої зобов`язання по поставці товару, однак відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати отриманого товару у сумі 8743,92 грн. в узгоджений сторонами строк в повному обсязі не здійснив, чим порушив умови договору.

Таким чином, на час розгляду справи у відповідача наявна заборгованість у розмірі 8743,92 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, з урахуванням заперечень відповідача проти позову, суд зазначає наступне.

Стаття 509 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦКУ, до яких зокрема відносяться договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, який відповідно до статей 193 ГК України та статей 525, 526 ЦКУ має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів є господарсько-договірними зобов`язаннями; господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких па вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За приписами статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України товар повинен бути оплаченим після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії. до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Пункт 6 статті 193 Господарського кодексу України встановлює що, зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

За змістом статей 599 та 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що позивач на виконання укладеного сторонами договору поставки № 694 від 08.10.2018 та Додаткової угоди № 2 від 15.04.2019 передав у власність відповідача товар в кількості та за номенклатурою визначеними у Додатковій угоді № 2, на підтвердження чого відповідач надав:

- видаткові накладні № 108 від 08.05.2019 на суму 5934,72 грн. та № 109 від 08.05.2019 на суму 2809,20 грн., загальна сума 8743,92 грн., скріплені підписами уповноважених осіб з боку постачальника ТОВ "Автокомплект Сіті" і покупця АТ "ЗФЗ" та печатками постачальника.

- рахунки на оплату № 163 від 08.05.2019 та № 164 від 08.05.2019 на загальну суму 8743,92 грн.;

- товарно-транспортну накладну №012004648 від 08.05.2019 на вантаж відправника за маршрутом Кременчук - Запоріжжя (перевізник ТОВ "ТК "САТ").

Факт поставки товару та його отримання відповідачем не заперечується, товар доставлено покупцю вантажоперевізником ТОВ "ТК "САТ" 08.05.2019.

При цьому на видаткових накладних у графі покупця стоїть підпис уповноваженої особи та дата отримання 13.05.2019, отже судом враховується, що відповідачем товар отриманий 13.05.2019.

З огляду на положення ч. 1ст. 75 ГПК України, якою встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників, та відсутності у матеріалах справи доказів які б свідчили про недостовірність факту отримання відповідачем вказаного товару та/або доказів, які б свідчили про недобровільність визнання цієї обставини відповідачем, суд приходить до висновку про доведеність цього факту, який не підлягає доказуванню.

Як вже зазначалося вище, пунктом 5 додаткової угоди № 2 від 15.04.2019 до договору передбачено, що Покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника через 20 календарних днів тільки за умови виконання Постачальником п. 3.4, п. 4.1.1-4.1.5. цього договору та надання: завіреної копії податкової накладної, оформленої виробником ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка» па адресу Постачальника, та квитанції № 1 про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Заперечення відповідача проти позову ґрунтуються на відсутності направлених разом з товаром певних супровідних документів, недотриманні позивачем умов п.п. 3.3, 3.4, 4.1.1 - 4.1.5 Договору щодо надання одночасно з поставкою оригіналів супровідних документів, а саме: рахунку, письмового підтвердження про готовність товару до відвантаження, сертифікату якості або паспорту виробника товару, копії сертифікату відповідності, податкової накладної, оформленої виробником ТОВ ТПК «Омега-Автопоставка» на адресу Постачальника, та квитанції № 1 про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Разом з тим, суд відзначає, що умовами укладеного сторонами договору, а саме пунктами 6.2 та 6.3 передбачено, що приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та від 25.04.1966 № П-7.

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Згідно з положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966, приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

Судом встановлено, що при прийнятті товару відповідачем не складалися акти про відсутність будь-яких товаросупровідних документів. Будь-які претензії щодо не передання супроводжуючих документів на отриманий товар покупець позивачу не заявляв. Строк для передання не отриманих документів, відповідно до вимог ст. 666 ЦК України, не встановлював.

Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 ЦК України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання. Однак, докази відмови від товару чи його прийняття на зберігання відповідачем не надані, та у матеріалах справи вони також відсутні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення такої операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим суд враховує, що за змістом ч. 1 ст. 692 ЦК України товар повинен бути оплаченим після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Тобто, для підтвердження факту поставки та приймання товару, достатньо видаткової накладної, яка є первинним документом. Копії видаткових накладних містяться у матеріалах справи і проти факту їх отримання відповідач також не заперечує у відзиві на позовну заяву, хоча зі свого боку і не надав належним чином її завіреної копії.

Таким документом є саме видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи і проти факту їх отримання відповідач також не заперечує у відзиві на позовну заяву, хоча зі свого боку і не надав належним чином їх завірених копій.

Усі інші документи, на які посилається відповідач, не є товаророзпорядчими, оскільки завірені копії податкових накладних, оформлені виробниками товару, що постачався, квитанцій № 1 про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН не опосередковують перехід права власності на поставлений товар, а на підставі цих документів покупець (відповідач) лише намагається уникнути негативних для себе наслідків, пов`язаних з можливою наявністю у ланцюгу придбання цього товару фіктивних підприємств або з інших підстав.

Крім цього, пунктом 6.1 Договору встановлено, що право власності на товар, усі ризики його псування, пошкодження та знищення переходять від Постачальника Покупцю в момент передачі товару на склад Покупця. Вказане означає, що отримавши право власності товар з моменту його поставки на свій склад, відповідач неправомірно ухиляється від здійснення оплати за поставлений товар. Доказів того, що при прийнятті товару за якістю та кількістю у нього виникли будь-які зауваження щодо відсутності комплекту документів на поставлений товар, визначених умовами договору, і про ці зауваження він у встановлений договором спосіб повідомив позивачу, відповідач суду не представив.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, вартість поставленого товару на загальну суму 8743,92 грн. не сплатив, доказів зворотного суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 8743,92 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано зобов`язання щодо оплати поставленого товару згідно умов договору, позивачем нараховано відповідачу 91,98 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов`язань, вимога про стягнення з нього 3% річних заявлена позивачем правомірно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 03.06.2019 по 08.10.2019, виходячи з простроченої суми заборгованості по оплаті товару, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунок є правильним, тому вимога про стягнення 91,98 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача не знайшли документального підтвердження, спростовані вищевикладеними обставинами.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів оплати наявної заборгованості відповідач суду не надав та не надав до суду доказів, які могли б спростувати обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Позивач надав необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, суд визнав позовні вимоги документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача на його користь 2000,00 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Зі змісту ст. і ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За визначенням ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. позивачем до позовної заяви додано:

- договір про надання правової допомоги № 1/7/10/19 від 07.10.2019, відповідно до якого адвокат Коваль Сергій Миколайович зобов`язався перед ТОВ Автокомплект Сіті за винагороду здійснити дії, що визначені у п. 1.2 договору, на умовах цього договору;

- додаткову угоду № 1 від 07.10.2019 до договору про надання правової допомоги №1/7/10/19 від 07.10.2019;

- акт здачі прийняття робіт (надання послуг) від 08.10.2019 до договору про надання правової допомоги № 1/7/10/19 від 07.10.2019 на суму 2000,00 грн.;

- рахунок № 1/10 від 08.10.2019 на оплату юридичних послуг згідно з договором про надання правової допомоги № 1/7/10/19 від 07.10.2019 на суму 2000,00 грн.;

- платіжне доручення № 2318 від 09.10.2019 2000,00 грн. щодо оплати за юридичні послуги згідно договору;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1240 від 15.06.2012 адвоката Коваль С.М.

Суд дійшов висновку, що вказаними вище документами підтверджено статус адвоката Коваль Сергія Миколайовича, якому здійснено оплату коштів у розмірі 2000,00 грн. на підставі договору, а відтак правова природа зазначених витрат позивача є витратами на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розумінні статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги надані докази на підтвердження витрат, суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 2000,00 грн. є співрозмірним категорії спору, наданому об`єму адвокатських послуг.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1921,00 грн., відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Автокомплект Сіті (39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Героїв Бресту, буд. 52, ідентифікаційний код 40146299) 8743,92 грн. (вісім тисяч сімсот сорок три грн. 92 коп.) основного боргу по оплаті за поставлений товар, 91,98 грн. (дев`яносто одну грн. 98 коп.) 3% річних, 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) витрат на правничу допомогу та 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 20.12.2019.

Суддя В.В. Левкут