ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2790/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА", 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, код 30965655
доКомунального підприємства "Харківські теплові мережі", 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119
про зобов`язання вчинитиі дії
за участю представників сторін:

позивача - Братерський Г.М. (довіреність від 17.09.2019 №26-С)

відповідача - Бухан Н.Ю. (довіреність від 15.01.2019 №40/199/8

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідач) в якому просить суд:

1. Зобов`язати Комунальне підприємство ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ в Акті виконаних робіт по відпуску теплової енергії за жовтень 2018 року суму до сплати за розрахунковий період жовтня місяця 2018 року визначити із врахуванням авансового платежу та обсягу (203 Гкал) і вартості теплової енергії, повернутої Публічним акціонерним товариством САН ІНБЕВ УКРАЇНА Комунальному підприємству ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду жовтня місяця 2018 року, підписати такий акт у двох примірниках, скріпити їх печатками та надати їх Приватному акціонерному товариству "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА".

2. Зобов`язати Комунальне підприємство ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ в Акті виконаних робіт по відпуску теплової енергії за листопад 2018 року суму до сплати за розрахунковий період листопада місяця 2018 року визначити із врахуванням авансового платежу та обсягу (156 Гкал) і вартості теплової енергії, повернутої Публічним акціонерним товариством САН ІНБЕВ УКРАЇНА Комунальному підприємству ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду листопада місяця 2018 року, підписати такий акт у двох примірниках, скріпити їх печатками та надати їх Приватному акціонерному товариству "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА".

Стягнути з Комунального підприємства ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ на користь Приватного акціонерного товариства "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" судові витрати у сумі 3842 грн. судового збору, сплаченого за подання цієї позовної заяви.

В своїй позовній заяві, позивач вказує, що відповідно до пункту 2.6 статуту ПРАТ "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" воно є правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "САН ІНБЕВ УКРАЇНА". До ПРАТ "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" перейшло усе майно, усі права та обов`язки ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" ().

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 29.08.2019 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідачем подано до суду заяву вх. № 22735 від 23.09.2019 в якій він просить суд поновити строк на подання відзив та надати додатковий час для підготовки заяви про призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 23.09.2019 було задоволено клопотання відповідача.

11.10.2019 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву (вх. № 24417), який крім заперечень, містить клопотання про призначення по справі судової експертизи. Проведення судової експертизи відповідач просить доручити судовим експертам Харківського Національного університету будівництва та архітектури (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, 40). Поставити на вирішення експертів наступні питання:

1. Чи дозволяють технічні характеристики парових котлів ДКВР 20/13 та ДЕ 25-13 КП «Харківські теплові мережі», встановлених за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 155 виробляти перегріту пару?

2. Чи виробляється від теплової енергії зворотного конденсату пара для технологічних потреб ПрАТ «Абінбев ефес Україна» на парових котлах ДКВР 20/13 та ДЕ 25- 13 КП «Харківські теплові мережі»?

Вказане клопотання було прийнято судом до розгляду протокольною ухвалою від 16.10.2019.

Позивачем надано відповідь на відзив (вх. №25802 від 28.10.2019) та заперечення на клопотання відповідача про призначення судової експертизи (вх. №25834 від 28.10.2019).

Ухвалою суду від 06.11.2019 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі судової експертизи, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.11.2019.

06.11.2019 відповідачем надано відповідь на заперечення позивача на відзив на позовну заяву (вх. № 26757), яку долучено до матеріалів справи.

Судове засідання по розгляду справи по суті було відкладено на 16.12.2019 в порядку задоволення клопотання відповідача.

16.12.2019 в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання відповіді НКРЕКП.

Представник відповідача заперечував проти відкладення розгляду справи, вказав, що документ, який хоче надати відповідач - відповідь НКРЕКП №10950/18.2.1/7-18 є в наявності у позивача та надав його суду.

Наданий відповідачем документ долучено судом до матеріалів справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.12.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Комунальним підприємством «ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (Теплопостачальна організація, Відповідач по справі) та Публічним акціонерним товариством «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» (Споживач, Позивач по справі) було укладено Договір купівлі- продажу теплової енергії в гарячій воді №19002 від 4 жовтня 2016 року (Договір), відповідно до умов якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді та у вигляді пари.

Проект Договору з додатками був наданий Позивачу Відповідачем. Оскільки у Позивача виникли зауваження щодо деяких умов Договору та додатків до нього Позивач підписав Договір та додатки до нього з протоколом розбіжностей, про що вище підписів керівника Позивача вказано в самому Договорі та в додатках до нього.

Такі розбіжності були врегульовані сторонами у протоколі узгодження розбіжностей від 07.12.2016 (Протокол).

Відповідно до Протоколу об`єктом постачання теплової енергії за Договором було визначене Харківське відділення ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» за адресою: м. Харків, вул. Роганська, 161.

Рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ „САН ІНБЕВ УКРАЇНА (Протокол № 17 від 27 березня 2019 року) було змінене найменування ПУБЛІЧНОЕО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" () на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (). Державна реєстрація нової редакції статуту ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" проведена 01 квітня 2019 року.

Частиною 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Пунктом 23 «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору па підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 3.2 «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 22 березня 2017 року № 308, встановлено, що при провадженні господарської діяльності з постачання теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію зі споживачами теплової енергії відповідно до умов договору (підпункт 16).

Згідно з останнім абзацом п. 7.2.36 «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж», затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України № 71 від 14.02.2007 (надалі - Правила) кількість відпущеної теплової енергії визначається за різницею зміни показів теплолічильників на паропроводі і конденсатопроводі.

Відповідно до п. 3.2.28 Договору, узгодженого сторонами у Протоколі, Споживач зобов`язаний повертати Теплопостачатьній організації конденсат відпрацьованої пари (надалі - зворотний конденсат).

Відповідно до п. 6.3.2 Договору, узгодженого сторонами у Протоколі, остаточні розрахунки за фактично спожиту теплову енергію у розрахунковому періоді здійснюються на підставі оригіналів підписаних обома сторонами та скріплених їх печатками Актів виконаних робіт, оформлених у відповідності до чинного законодавства України та цього Договору.

Акти виконаних робіт складаються Відповідачем на підставі даних, зазначених Сторонами в «Актах про використання теплової енергії в парі та гарячій воді», які, в свою чергу, складаються на підставі показань теплолічильників. В таких Актах про використання теплової енергії в парі та гарячій воді фіксуються показання спожитої теплової енергії в парі, кількість зданого Споживачем конденсату, а також кількість теплової енергії, повернутої з конденсатом.

Згідно з п. 6.3 Договору, узгодженого сторонами у Протоколі, сума до сплати за розрахунковий період визначається з обсягів теплової енергії, фактично переданих Споживачу у розрахунковому періоді, з урахуванням авансового платежу та обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті.

Водночас, як зазначає Позивач в обґрунтування своїх вимог, у травні 2018 року ним було виявлено, що всупереч прямій умові пункту 6.3 Договору Відповідач в Актах виконаних робіт по відпуску теплової енергії за відповідні розрахункові періоди (календарні місяці) не враховував обсяг і вартість теплової енергії, повернутої Відповідачу Позивачем у зворотному конденсаті протягом таких розрахункових періодів.

У зв`язку з цим Позивач, починаючи з акта № 7 від 30.06.2018 виконаних робіт по відпуску теплової енергії за червень 2018 року, почав при підписанні таких актів зазначати в них про їх невідповідність пункту 6.3 Договору (копії Актів виконаних робіт за липень, серпень, вересень 2018 року додані до позовної заяви).

Крім того, Позивач направив Відповідачу відповідні претензії - № 168 від 15.05.2018 та № 245 від 11.07.2018, а також - лист № 356 від 10.12.2018, якими вимагав:

- здійснити перерахунок фактично відпущеної теплової енергії за відповідні періоди (починаючи з розрахункового періоду грудня місяця 2016 року);

- надмірно нараховану до сплати кількість та вартість теплової енергії зарахувати в рахунок оплати майбутніх поставок теплової енергії;

- в подальшому обов`язково враховувати кількість теплової енергії, повернутої Споживачем з конденсатом, при здійсненні підрахунку відпущеної Споживачу теплової енергії, а суму до сплати за поставлену Споживачу теплову енергію за розрахунковий період визначати відповідно до пункту 6.3 Договору, а саме - суму до сплати за розрахунковий період визначати з обсягів теплової енергії, фактично переданої Споживачу у розрахунковому періоді, з урахуванням авансового платежу та обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті.

Проте, вказані претензії Позивача Відповідач залишив без задоволення та продовжив порушувати пункт 6.3 Договору, що стало підставою для звернення Позивача з даним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що між Сторонами було укладено «Акт про використання теплової енергії в парі і гарячій воді по ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА», Харківське відділення за період з 1 жовтня по 31 жовтня 2018», в якому Відповідач підтвердив, що за вказаний період Позивачем здано Відповідачу 2874 тони конденсату, обсяг теплової енергії в якому становить 203 Гкал.

Водночас, Позивач отримав від Відповідача два примірники підписаного Відповідачем та скріпленого печаткою Відповідача Акта виконаних робіт від 31.10.2018 по відпуску теплової енергії за жовтень 2018 року (Акт від 31.10.2018).

Зі змісту вказаного Акту від 31.10.2018 вбачається, що в ньому при визначенні суми до сплати за розрахунковий період жовтня місяця 2018 року Відповідач всупереч пункту 6.3 Договору не врахував обсяг і вартість теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду жовтня місяця 2018 року - тобто, Відповідачем в Акті від 31.10.2018 не було враховано повернуті Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті 203 Гкал теплової енергії.

Вказана обставина свідчить про те, що Акт від 31.10.2018 оформлений Відповідачем не у відповідності до Договору (а саме - всупереч пункту 6.3 Договору).

Пунктом 6.3.4 Договору, узгодженого сторонами у Протоколі, встановлено, що у випадку одержання Споживачем від Теплопостачальної організації Акту, оформленого з порушенням вимог, вказаних у цьому Договорі та/або вимог чинного законодавства України, то остаточний розрахунок проводиться Споживачем після отримання належним чином оформленого Акту і його підписання обома Сторонами - з урахуванням п. 6.3.1 цього Договору. Остаточний розрахунок в цьому випадку здійснюється протягом 10 календарних днів з дня підписання Акту обома Сторонами.

Позивач надіслав Відповідачу лист № 385а від 19.11.2018, яким повідомляв про вказані вище обставини, про невідповідність Акту від 31.10.2018 пункту 6.3 Договору, про неможливість його підписання у зв`язку з цим і про неможливість остаточного розрахунку за фактично спожиту у жовтні 2018 року теплову енергію.

Цим же листом № 385а від 19.11.2018 Позивач просив Відповідача оформити, підписати, скріпити печаткою Акт виконаних робіт від 31.10.2018 по відпуску теплової енергії за жовтень 2018 року у відповідності з пунктом 6.3 Договору, а саме - при визначенні в такому акті суми до сплати за розрахунковий період жовтня місяця 2018 року врахувати обсяг (203 Гкал) і вартість теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду жовтня 2018 року, та надати такий акт у двох примірниках Позивачу.

У відповідь на лист Позивача № 385а від 19.11.2018 Відповідач надіслав лист від 04.12.2018 № 74-5611, яким відмовився оформляти акт у відповідності до пункту 6.3 Договору, пославшись на те, що п.6.3 Договору може бути застосований лише у випадку поставки насиченої пари, в той час як за Договором така пара Позивачу не постачається.

Крім того, Сторонами також було укладено:

«Акт про використання теплової енергії в парі і гарячій воді по ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА», Харківське відділення за період з 01.11.2018 по 06.11.2018» (копія додається), в якому Відповідач підтвердив, що за вказаний період Позивачем задно Відповідачу 723 тони конденсату, обсяг теплової енергії в якому становить 36 Гкал.

«Акт про використання теплової енергії в парі і гарячій воді по ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА», Харківське відділення за період з 07.11.2018 по 30.11.2018» (копія додається), в якому Відповідач підтвердив, що за вказаний період Позивачем здано Відповідачу 2280 тони конденсату, обсяг теплової енергії в якому становить 120 Гкал.

Тобто, загальний обсяг теплової енергії в повернутому Позивачем Відповідачу конденсаті за період з 01.11.2018 по 30.11.2018 становив 156 Гкал (36 Гкал + 120 Г кал).

Водночас, Позивач отримав від Відповідача два примірники підписаного Відповідачем та скріпленого печаткою Відповідача Акта виконаних робіт від 30.11.2018 по відпуску теплової енергії за ЛИСТОПАД 2018 року (Акт від 30.11.2018).

Як вбачається зі змісту цього Акту від 30.11.2018, при визначенні в ньому суми до сплати за розрахунковий період ЛИСТОПАДА місяця 2018 року Відповідач всупереч прямій вимозі пункту 6.3 Договору не врахував обсяг (156 Гкал) і вартість теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду ЛИСТОПАДА місяця 2018 року.

Вказана обставина свідчить про те, що Акт від 30.11.2018 оформлений Відповідачем не у відповідності до Договору (а саме - всупереч пункту 6.3 Договору).

Як вже було зазначено вище, пунктом 6.3.4 Договору, узгодженого сторонами у Протоколі, встановлено, що у випадку одержання Споживачем від Теплопостачальної організації Акту, оформленого з порушенням вимог, вказаних у цьому Договорі та/або вимог чинного законодавства України, остаточний розрахунок проводиться Споживачем після отримання належним чином оформленого Акту і його підписання обома Сторонами з урахуванням п. 6.3.1 цього Договору. Остаточний розрахунок в цьому випадку здійснюється протягом 10 календарних днів з дня підписання Акту обома Сторонами.

Враховуючи вказані умови Договору, Позивач надіслав Відповідачу лист № 361 від 13.12.2018, яким повідомив про невідповідність Акту від 30.11.2018 пункту 6.3 Договору, про неможливість його підписання у зв`язку з цим, а відтак - і про неможливість остаточного розрахунку за фактично спожиту у листопаді 2018 року теплову енергію.

Цим же листом № 361 від 13.12.2018 Позивач просив Відповідача оформити, підписати, скріпити печаткою Акт виконаних робіт від 30.11.2018 по відпуску теплової енергії за листопад 2018 року у повній відповідності з пунктом 6.3 Договору, а саме - при визначенні в такому акті суми до сплати за розрахунковий період листопада 2018 року врахувати обсяг (156 Гкал) і вартість теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду листопада 2018 року, та надати такий акт у двох примірниках Позивачу.

Проте, вказану вимогу залишено Відповідачем без задоволення.

Надаючи оцінку правовідносинам, які є предметом спору між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 6.3.2 Договору (в редакції Протоколу) передбачено, що саме Відповідач складає у двох примірниках Акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії, підписує його, скріплює печаткою та передає на підписання Позивачу.

Відтак, саме на Відповідача покладається обов`язок визначити в такому Акті суму до сплати за розрахунковий період у порядку, передбаченому пунктом 6.3 Договору - а саме, суму до сплати за розрахунковий період визначати з обсягів теплової енергії, фактично переданих Споживачу у розрахунковому періоді, з урахуванням авансового платежу та обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті.

Проте, як вже було зазначено вище, в Актах виконаних робіт по відпуску теплової енергії за розрахункові періоди жовтня та листопада 2018 року Відповідач умову пункту 6.3 Договору порушив, визначивши суми до сплати за ці розрахункові періоди лише з урахуванням авансових платежів Позивача, проте, без урахування обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті.

Допущене Відповідачем порушення Договору призводить до неможливості здійснення Позивачем остаточної оплати за теплову енергію за вказані розрахункові періоди, оскільки умовою такої остаточної оплати в пункті 6.3.4 Договору визначено отримання Позивачем Акту, оформленого належним чином, тобто, у відповідності до вимог пункту 6.3 Договору.

В той же час, Позивач має право вимагати від Відповідача оформлення Актів у повній відповідності до пункту 6.3 Договору, проте, Відповідач заперечує таке право Позивача та не виконує встановлений Договором обов`язок Відповідача оформити Акти у повній відповідності до пункту 6.3 Договору.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно, зокрема до умов договору.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідач стверджує про те, що вказана вище умова пункту 6.3 Договору підлягала б виконанню Відповідачем лише в тому випадку, якби б за Договором постачалась перегріта пара, оскільки пункт 7.2.36 "Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж" встановлює тотожну вимогу виключно для перегрітої пари.

Суд не погоджується з цим твердженням з огляду на таке.

Частиною 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Пунктом 23 «Правил користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 3.2 «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 22 березня 2017 року № 308, встановлено, що при провадженні господарської діяльності з постачання теплової енергії ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію зі споживачами теплової енергії відповідно до умов договору (підпункт 16).

При цьому, укладений Сторонами Договір не містить жодних спеціальних умов та/або обмежень щодо застосування встановленого пунктом 6.3 Договору порядку визначення суми до сплати за розрахунковий період, в тому числі, не містить і умови щодо його застосування тільки у випадку обліку теплової енергії, що постачається з перегрітою парою.

Крім того, умова пункту 6.3 Договору була погоджена Сторонами саме Протоколом узгодження розбіжностей - тобто, за процедурою, передбаченою частинами 2-6 статті 181 Господарського кодексу України.

Зокрема, у вказаній процедурі проект Договору був наданий Позивачу Відповідачем.

При цьому, проект Договору у пункті 1 передбачав постачання теплової енергії лише у гарячій воді.

Частиною 2 статті 180 ГК України встановлено, що істотними умовами договору є, зокрема умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як свідчить Протокол узгодження розбіжностей, саме Позивач запропонував викласти пункт 1 Договору в новій редакції, яка, зокрема передбачала постачання теплової енергії не лише у гарячій воді, а й у парі, а Теплопостачальна організація погодилась на таку нову редакцію.

Крім того, як свідчить Протокол узгодження розбіжностей, саме Позивач запропонував викласти п.6.3 Договору в новій редакції, яка серед іншого передбачала і порядок визначення суми до сплати за розрахунковий період з урахуванням обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті, а Відповідач погодився на таку нову редакцію.

Тобто, запропоновані Позивачем нові редакції пунктів 1 та 6.3 Договору відповідно до статті 180 ГК України вважаються істотними умовами договору (позаяк за ними на вимогу Позивача мала бути досягнута згода), за цими умовами сторонами було досягнуто згоди, оскільки Відповідач погодився з включенням їх у Договір.

Запропоновані Позивачем нові редакції пунктів 1 та 6.3, як і остаточно узгоджені в Протоколі редакції цих пунктів не містять згадок ані про перегріту пару, ані про пункт 7.2.36 Правил технічної експлуатації ТУМ.

Таким чином, під час досягнення згоди за такими істотними умовами обидві сторони Договору усвідомлювали, що Позивач не потребує поставки теплової енергії у перегрітій парі, а відтак - що і Договір не потребує умов, які б регулювали поставку саме перегрітої пари; усвідомлювали, що узгоджені остаточні редакції пунктів 1 та 6.3 Договору не стосуються поставки теплової енергії у перегрітій парі, а стосуються поставки теплової енергії у звичайній парі.

В іншому випадку відповідна сторона Договору зробила б у Протоколі узгодження розбіжностей відповідне застереження саме про перегріту пару.

Проте, при узгодженні цих істотних умов Відповідач не зробив в Протоколі з цього приводу жодних застережень.

У зв`язку з чим, є безпідставними твердження Відповідача про те, що узгоджений пунктом п.6.3 Договору порядок визначення суми до сплати стосується поставки теплової енергії у перегрітій парі.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає наступне.

П. 7.2.36 Правил ТЕТУМ стосується поставки теплової енергії у перегрітій парі, в той час як за Договором постачається насичена пара, а відтак - п. 7.2.36 Правил не може бути застосований до правовідносин сторін спору.

Відповідно до умов Договору від 04.10.2016 здійснюється поставка насиченої пари - це усвідомлювали та усвідомлюють обидві сторони спору на час укладення Договору та Протоколу узгодження розбіжностей.

В обґрунтування позову Позивач посилається не на порушення Відповідачем п. 7.2.36 Правил, а на порушення Відповідачем умов Договору, а саме - пункту 6.3 Договору, яким встановлений обов`язок Відповідача суму до сплати за розрахунковий період визначати з урахуванням обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті.

Цей обов`язок повинен і може бути виконаний Відповідачем незалежно від виду пари, яка постачається за Договором, оскільки:

- Відповідач прийняв на себе цей обов`язок за Договором, усвідомлюючи при цьому, що за Договором він буде постачати саме насичену пару, а не перегріту;

- Відповідач доказами підтвердив факт отримання від Позивача у жовтні і листопаді 2018 року теплової енергії у зворотньому конденсаті - 203 Гкал та 156 Гкал відповідно (в матеріалах справи наявні копії Актів про використання теплової енергії в парі і гарячій воді за жовтень та листопад 2018 року).

Тобто, підставою позовних вимог є не пункт 7.2.36 Правил, а обставини невиконання Відповідачем пункту 6.3 Договору.

Саме в Договорі передбачений обов`язок Позивача повертати Відповідачу зворотній конденсат відпрацьованої пари (пункт 3.2.28 в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) та обов`язок Відповідача суму до сплати за розрахунковий період визначати з урахуванням обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті (пункт 6.3 Договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей).

При цьому, укладений Сторонами Договір не містить жодних спеціальних умов та/або обмежень щодо застосування встановленого пунктом 6.3 Договору порядку визначення Відповідачем суми до сплати за розрахунковий період, в тому числі, не містить і умови щодо його застосування тільки у випадку обліку теплової енергії, що постачається з перегрітою парою.

Крім того, умова пункту 6.3 Договору була погоджена Сторонами саме Протоколом узгодження розбіжностей - тобто, за процедурою, передбаченою частинами 2-6 статті 181 Господарського кодексу України.

Зокрема, у вказаній процедурі проект Договору був наданий Позивачу Відповідачем. При цьому, проект Договору у пункті 1 передбачав постачання теплової енергії лише у гарячій воді.

Крім того, як свідчить Протокол узгодження розбіжностей, Позивач запропонував викласти п.6.3 Договору в новій редакції, яка серед іншого передбачала і порядок визначення суми до сплати за розрахунковий період з урахуванням обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Позивачем Відповідачу у зворотному конденсаті, а Відповідач погодився на таку нову редакцію.

Тобто, запропоновані Позивачем нові редакції пунктів 1 та 6.3 Договору відповідно до статті 180 ГК України вважаються істотними умовами договору (позаяк за ними на вимогу Позивача мала бути досягнута згода), за цими умовами сторонами було досягнуто згоди, оскільки Відповідач погодився з включенням їх у Договір.

Відповідачем також зазначалося, що підписані Позивачем акти виконаних робіт свідчать про те, що Позивач до травня 2018 року начебто погоджувався з обсягами поставленої теплової енергії і порядком визначення її обсягу без урахування зворотного конденсату.

Водночас, частиною 2 статті 12 ЦК України встановлено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Жодним законом не встановлено, що Споживач втрачає свої права за Договором у випадку підписання ним актів, в яких Теплопостачальна організація, діючи недобросовісно, визначила обсяг поставленої теплової енергії всупереч умовам такого Договору.

Отже, та обставина, що Споживач не здійснював своє передбачене Договором цивільне право на непідписання таких актів, не припиняє права Споживача на відповідний перерахунок обсягів і вартості теплової енергії за вже підписаними ним актами, та не припиняє і передбаченого Договором права Споживача на непідписання та неоплату подальших актів, що складаються Теплопостачальною організацією з порушенням умови пункту 6.3 Договору про обов`язкове врахування обсягу і вартості теплової енергії, повернутої Споживачем Теплопостачальній організації у зворотному конденсаті.

Також, в обґрунтування заперечень проти позову Відповідач посилається у Відзиві на складений Відповідачем акт обстеження системи теплоспоживання Позивача №ОНОТ/5832 від 19.06.2019.

Відповідач вказує у Відзиві, що цим Актом обстеження встановлено, що на момент обстеження Позивач не надав пароконденсатний баланс, а на об`єкті Позивача функціонує власна котельня, конденсат від якої потсупає в загальний колектор пароконденсату, який збирає конденсат від пари, що поступає від котельної Роганської філії Відповідача.

Водночас, предметом спору у розглядуваній справі є порушення Відповідачем пункту 6.3 Договору щодо Актів виконаних робіт з передачі теплової енергії за розрахункові періоди жовтня та листопада 2018 року, а Акт обстеження № ОНОТ/5832 складений 19.06.2019. Відтак, встановлені цим Актом обстеження обставини не стосуються періодів жовтня та листопада 2018 року.

Твердження Відповідача про те, що встановлена цим Актом обстеження відсутність пароконденсатного балансу робить незрозумілими фізичні параметри повернутого Позивачем конденсату, є безпідставним та не може бути прийняте до уваги, оскільки в матеріалах справи наявні підписані Відповідачем Акти про використання теплової енергії в парі і гарячій воді за жовтень та листопад 2018 року, в яких Відповідач підтвердив факти отримання від Позивача у жовтні та листопаді 2018 року теплової енергії у зворотньому конденсаті - 203 Гкал та 156 Гкал відповідно.

Щодо доводів відповідача про неналежність обраного Позивачем способу захисту, оскільки, за твердженням Відповідача, він не призведе до поновлення прав Позивача і в той же час призведе до втручання в бухгалтерський облік і в господарську діяльність Відповідача, оскільки акти виконаних робіт по відпуску теплової енергії є первинними документами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК Українці встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1) частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 174 Господарського кодекса України (далі - ГК України) передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 6.3.2 Договору (в редакції Протоколу узгодження розбіжностей) встановлено обов`язок саме Відповідача скласти у двох примірниках Акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії, підписати його, скріпити печаткою та передати на підписання Позивачу.

Водночас, порядок визначення в такому Акті виконаних робіт суми до сплати за розрахунковий період детально описаний у пункті 6.3 Договору, узгодженому сторонами у Протоколі узгодження розбіжностей.

Таким чином, саме на Відповідача пунктами 6.3 та 6.3.2 Договору покладено обов`язок визначити в такому Акті суму до сплати за розрахунковий період з дотриманням порядку, що передбачений пунктом 6.3 Договору.

Вказаному обов`язку Відповідача кореспондує право Позивача вимагати від Відповідача виконання такого його обов`язку.

Частиної 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 5) частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 2 статті 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема присудження до виконання обов`язку в натурі.

Таким чином, Позивач скористався саме вказаним способом захисту, передбаченим законом, та просить суд зобов`язати Відповідача оформити Акти у повній відповідності до пункту 6.3 Договору.

При цьому, та обставина, що ці ж Акти є одночасно і первинними

документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ніяк не скасовує права Позивача вимагати від Відповідача виконання останнім його договірного обов`язку визначити в цих Актах суму до сплати в порядку, передбаченому Договором, так не скасовує і права Позивача просити суд зобов`язати Відповідача виконати цей його договірний обов`язок в натурі.

Такий спосіб захисту не може бути кваліфікований як втручання у господарську діяльність Відповідача, оскільки складання такого Акту у певному порядку є не внутрішньогосподарською діяльністю Відповідача, а обов`язком Відповідача, передбаченим Договором.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на Відповідача.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задовольнити повністю.

Зобов`язати Комунальне підприємство ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (код 31557119) в Акті виконаних робіт по відпуску теплової енергії за жовтень 2018 року суму до сплати за розрахунковий період жовтня місяця 2018 року визначити із врахуванням авансового платежу та обсягу (203 Гкал) і вартості теплової енергії, повернутої Публічним акціонерним товариством САН ІНБЕВ УКРАЇНА (код 30965655) Комунальному підприємству ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (код 31557119) у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду жовтня місяця 2018 року, підписати такий акт у двох примірниках, скріпити їх печатками та надати їх Приватному акціонерному товариству "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (код 30965655).

Зобов`язати Комунальне підприємство ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (код 31557119) в Акті виконаних робіт по відпуску теплової енергії за листопад 2018 року суму до сплати за розрахунковий період листопада місяця 2018 року визначити із врахуванням авансового платежу та обсягу (156 Гкал) і вартості теплової енергії, повернутої Публічним акціонерним товариством САН ІНБЕВ УКРАЇНА (код 30965655) Комунальному підприємству ХАРКІВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (код 31557119) у зворотному конденсаті протягом розрахункового періоду листопада місяця 2018 року, підписати такий акт у двох примірниках, скріпити їх печатками та надати їх Приватному акціонерному товариству "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (код 30965655).

Судові витрати покласти на відповідача - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі".

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119) на користь Приватного акціонерного товариства "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, код 30965655) - 3 842,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Приватне акціонерне товариство "АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30-В, код 30965655).

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код 31557119).

Повне рішення складено "26" грудня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров