У Х В А Л А

23 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 914/240/18
Провадження № 12-212гс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаКібенко О. Р.,
суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 914/240/18
за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України
до відповідачів:
1) Дочірнього підприємства Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (далі ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт»),
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Будінвест» (далі ТОВ «ВП «Будінвест»),
3) Адміністрації Державної прикордонної служби України,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача:
Громадської організації «Правозахисний центр імені генерала УНР Володимира Сікевича»
на стороні відповідачів:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Архібуд» (далі ТОВ «Архібуд»),
2) військової частини № 2144,
3) Львівської міської ради,
4) Регіонального ландшафтного парку «Знесіння»
про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,
за касаційною скаргою ТОВ «Архібуд»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2019 року,
У С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2018 року заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся до Господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовом до ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» та ТОВ «ВП «Будінвест» про визнання недійсним укладеного відповідачами договору купівлі-продажу будівель та споруд від 20 квітня 2006 року.
Господарський суд Львівської області рішенням від 07 травня 2019 року клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності задовольнив, у задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про визнання поважними причин пропуску позовної давності відмовив, у задоволенні позову відмовив.
Суд першої інстанції послався на те, що предметом спірного договору купівлі-продажу є майно, яке не було включено до переліку майна, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України переліку майна від 13 липня 2005 року № 258-р «Про затвердження переліку нерухомого військового майна Держприкордонслужби, яке може бути відчужено»; разом з тим прокурор звернувся до суду з пропуском позовної давності, не навівши поважних причин для її поновлення.
Західний апеляційний господарський суд постановою від 08 жовтня 2019 року рішення Господарського суду Львівської області від 07 травня 2019 року у справі № 914/240/18 скасував, справу передав для розгляду до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що розгляд цього спору здійснено на підставі частини третьої статті 30 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) за місцезнаходженням нерухомого майна (м. Львів), яке було предметом спірного договору купівлі-продажу. Разом з тим оскільки під час розгляду справи суд залучив одним із відповідачів Адміністрацію Державної прикордонної служби України, яка згідно з Положенням про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 533, є центральним органом виконавчої влади, то підсудність указаної справи змінилась, адже відповідно до частини п`ятої статті 30 ГПК України розгляд даної справи повинен здійснювати суд першої інстанції, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
У жовтні 2019 року ТОВ «Архібуд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував, що у цьому випадку позов був пред`явлений правомірно в порядку частини третьої статті 30 ГПК України, тобто за правилами виключної підсудності. Водночас після залучення під час розгляду справи як співвідповідача Адміністрації Державної прикордонної служби України виникла конкуренція між різними, але рівнозначними нормами частинами третьою та п`ятою статті 30 ГПК України, а тому оскільки частина п`ята цієї статті не превалює над частиною третьою цієї статті, то суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про порушення судом апеляційної інстанції правил виключної підсудності.
Військова частина № 2144 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу задовольнити у повному обсязі, постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 17 грудня 2019 року на підставі частини п`ятої статті 302 ГПК України передала справу разом з касаційною скаргою на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Згідно із частиною четвертою статті 303 ГПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу з викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій четвертій статті 302 цього Кодексу, або з обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду, перевіривши наявність підстав для передачі справи на її розгляд та доцільність цього розгляду, дійшла таких висновків.
За висновками колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які обґрунтовані нормами статті 30 ГПК України, виключна правова проблема полягає у необхідності вирішення питання про те, як має діяти суд першої інстанції у разі конкуренції різних частин наведеної статті; чи можна дійти висновку про те, що норма про виключну підсудність, визначена частиною п`ятою статті 30 ГПК України, превалює над нормою про виключну підсудність, визначену частиною третьою цієї статті.
Однак Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для передачі справи на її розгляд згідно із частиною п`ятою статті 302 ГПК України з огляду на таке.
Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначена частиною п`ятої статті 302 ГПК України, передбачає наявність виключної правової проблеми, яку повинна містити справа і вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Лише за наявності таких умов справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Разом з цим, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не виклав в ухвалі правової проблеми, яку містить ця справа саме у правозастосуванні відповідних норм процесуального права, не зробив посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що суди сформували різні правові позиції при вирішенні справ з подібними правовідносинами, а передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Питання про застосування положень процесуального законодавства вирішується судом касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги відповідно до його повноважень.
Таким чином, на розгляд Великої Палати Верховного Суду у цій справі передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду як належним судом.
Посилання Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, якою прийнято до розгляду справу № 910/10647/18, не свідчить про існування виключної правової проблеми у застосуванні визначених статтею 30 ГПК України правил виключної підсудності. Зазначену справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до вимог частини третьої статті 302 ГПК України у зв`язку з тим, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав на необхідність відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18 та від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17, де колегія суддів у подібних правовідносинах на підставі частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України дійшла висновку про застосування правил виключної підсудності щодо позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо так і опосередковано, тобто на спори, які виникають з приводу нерухомого майна. У цій справі Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважав, що аналогічне правило щодо виключної підсудності закріплено в частині третій статті 30 ГПК України, однак до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, відносяться спори, які безпосередньо стосуються об`єкта нерухомого майна і правила виключної підсудності не поширюються на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, тобто об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.
Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність у цій справі виключної правової проблеми, вирішення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а звідси й про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Отже, справу № 914/240/18 разом з касаційною скаргою слід повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України.
Керуючись статтями 302, 303 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду
У Х В А Л И Л А:
Справу № 914/240/18 за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до відповідачів: Дочірнього підприємства Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Будінвест», Адміністрації Державної прикордонної служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Громадської організації «Правозахисний центр імені генерала УНР Володимира Сікевича», на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Архібуд», військової частини № НОМЕР_1 , Львівської міської ради, Регіонального ландшафтного парку «Знесіння», про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Архібуд» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08 жовтня 2019 року в цій справі повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Р. Кібенко

Судді: Т. О. Анцупова Ж. М. Єленіна

С. В. Бакуліна О. С. Золотніков

В. В. Британчук Л. М. Лобойко

Ю. Л. Власов Н. П. Лященко

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич

О. Г. Яновська