ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа№ 910/8673/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі Даниленко Т.О.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11.12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.09.2019 (повний текст складено 23.09.2019)

у справі №910/8673/19 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій"

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

третя особа ОСОБА_1

про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач), третя особа ОСОБА_1 , в якому просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" на захист ділової репутації, інформацію, поширену Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби шляхом направлення на адресу ДП "НЕК Укренерго" вимоги (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України) в рамках кримінального провадження № 0000012 без номеру та дати, а саме "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" () на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України"; зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену про Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" у вимозі без номеру та дати (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України) в рамках кримінального провадження № 0000012, шляхом направлення на адресу ДП "НЕК Укренерго" відповідного цінного листа у якому викласти вступну та резолютивну частини рішення у даній справі під заголовком "Спростування".

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що останньому стало відомо, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012 від 04.02.2019 за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. В рамках вказаного досудового розслідування старшим слідчим з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_1 складено вимогу (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України) адресовану ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій". У зазначеній вимозі слідчим зазначено, що відповідне розслідування розпочато у зв`язку з тим, що начебто невстановлені особи створили (придбали) суб`єкти господарської діяльності ТОВ "Інтербізнесконсалт" та ТОВ "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" з метою покриття незаконної діяльності. Позивач не має та не мав будь-яких господарських відносин з відповідними суб`єктами господарювання. Також, позивачу стало відомо, що тим же слідчим в рамках того самого кримінального провадження направлено вимогу (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України керівнику ДП "НЕК Укренерго". У вказаній вимозі слідчим зазначено наступну інформацію: "В ході досудового розслідування досліджуються обставини фінансово-господарської діяльності ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" (). Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" () на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України". Зазначена інформація, поширена старшим слідчим з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС не відповідає дійсності, є негативною, неправдивою, порушує особисті немайнові права позивача, є такою, що підлягає спростуванню. Оскільки у фразі "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" () на суму близько 30 млн. грн. … при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України" вказуються ідентифікаційні дані позивача, зазначені відомості дають підстави для висновку про те, що інформація, яка зазначається у вимозі стосується саме позивача, а вказані твердження фактично становлять обвинувачення позивача та його посадових осіб у здійсненні кримінальних правопорушень. Використання у тексті вимоги зазначених тверджень стосовно позивача свідчить, що нібито стосовно позивача або його посадових осіб порушено кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. Посилання на конкретну особу у контексті її зв`язку з кримінальним провадженням та його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. Інформація, що наведена у відправлених відповідачем вимогах є недостовірною, оскільки її було подано адресату як перелік конкретних фактів, що відбулися, які негативно характеризують позивача в очах адресата. Тобто, відповідачем стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, які передбачають кримінальну відповідальність (ухилення від сплати податків і т.д.). Разом з тим, відповідачем не доведено фактів наявності обвинувальних вироків суду щодо доведеності таких злочинів, а позивач звільняється від обов`язку доведення своєї невинуватості у скоєнні таких злочинів. Відтак, на думку позивача, така інформація порушує охоронювану законом недоторканість ділової репутації позивача. З огляду на характер використаних мовних засобів, інформація, яка була поширена відповідачем є твердженням про факти, яких не існувало, а вживання слів "Встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" за результатами безтоварних операцій формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками фіктивності", "призводить до ухилення від сплати податків" свідчить про наявність підстав вважати позивача або його посадових осіб винним у вчиненні злочину, незважаючи на те, що проводиться лише досудове розслідування, під час якого перевіряється інформація і встановлюються особи, причетні до вчинення злочину. Крім того, відповідачем не проводилась в межах чинного законодавства будь-яка перевірка господарських операцій позивача із його контрагентами. При цьому усі господарські операції з нібито "фіктивними" підприємствами були реальними, такими, що спрямовані на настання реальних наслідків, що підтверджується укладеними договорами, актами прийому-передачі товарів/виконаних робіт та іншими первинними бухгалтерськими документами. Запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен містити конкретні підстави, тобто чітко окреслені обставини які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження. Наявність у підприємства одного або кількох ознак фіктивності не означає що фінансові операції цього підприємства є фіктивними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначаючи при цьому, що оскільки у фразі «Встановлено, що ТОВ «Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій» являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП «НЕК «Укренерго» () на суму близько 30 млн. грн. .... при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками «фіктивності» ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України» вказуються ідентифікаційні дані позивача, зазначені відомості дають підстави для висновку про те, що інформація, яка зазначається у вимозі, стосується саме позивача, а вказані твердження фактично становлять обвинувачення позивача та його посадових осіб у здійсненні кримінальних правопорушень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (судді-доповідача) Куксов В.В., судді Шаптали Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19.

Відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/8673/19. Призначено справу до розгляду на 11.12.2019.

04.12.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Також, у своєму відзиві останній просить замінити відповідача у справі №910/8673/19 Офіс великих платників Держаної фіскальної служби на його правонаступника Офіс великих платників Державної податкової служби.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначає, що відповідно до наказу Офісу великих платників податків Державної податкової служби №9 від 29.08.2019 «Про початок діяльності Офісу великих платників податків Державної податкової служби» розпочато виконання Офісом великих платників податків Державної податкової служби повноважень Офісу великих податків Державної фіскальної служби. Таким чином, починаючи з 29.08.2019 Офіс великих платників податків Державної податкової служби почав діяльність, як орган виконавчої влади, та є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 замінено відповідача у справі №910/8673/19 Офіс великих платників Держаної фіскальної служби на його правонаступника Офіс великих платників Державної податкової служби.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 залишити без змін.

Позивач, третя особа в судове засідання 11.12.2019 не з`явилися. Про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення позивача, третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності позивача, третьої особи та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами,

В судовому засіданні 11.12.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з вимоги старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_1 (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України), адресовану керівнику ДП "НЕК Укренерго" Ковальчуку В.В., слідчим управлінням фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012 від 04.02.2019, за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 КК України, процесуальне керівництво у якому проводиться Генеральною прокуратурою України.

Третій абзац вказаної вимоги викладений як: "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" (код за ) на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах" при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України".

Аналогічні відомості викладені у вимозі (в порядку ст. ст. 9, 40, 93 КПК України) старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_1, адресовану керівнику ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" Дубровій О.В.

Згідно даної вимоги слідством встановлено, що невстановлені особи створили (придбали) суб`єкти господарської діяльності ТОВ "Інтербізнесконсалт" та ТОВ "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" з метою покриття незаконної діяльності. Поряд з цим, встановлено, що ОСОБА_2 являвся одним із учасників ТОВ "Інтербізнесконсалт" та володів 100 відсотковою часткою статутного капіталу підприємства у період перерахування та отримання грошових коштів, що свідчить про причетність останнього до незаконної діяльності. Протягом 2016-2019 років на рахунки ТОВ "Інтербізнесконсалт" та ТОВ "Фінансова компанія "Бізнес Факторинг" надходили грошові кошти, які стягувались із ПАТ "Укрнафта" для погашення заборгованості перед ТОВ "Індустрія Феросплавів" згідно договорів відступлення права вимоги та договором факторингу. Однак, фактично вказані кошти не направлялися за призначенням (тобто в рахунок погашення заборгованості), а перераховувались на рахунки підприємств, підконтрольних ОСОБА_2 , де останній являється їх кінцевим бенефіціарним власником, серед яких: ТОВ "Промислово-інноваційний союз", ТОВ "Укртрансзв`язок", ТОВ "Трансзалізничсервіс" під виглядом фінансової допомоги, відступлення права вимоги. З метою встановлення повної суми привласнених коштів, а також їх подальшого використання та ймовірної легалізації, досліджуються обставини діяльності підприємств, де кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_2 , серед яких ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що вимога, направлена на адресу ДП "НЕК Укренерго", стосується саме позивача, а вказані у ній твердження фактично становлять обвинувачення позивача та його посадових осіб у здійснення кримінальних правопорушень. Крім того, інформація у наданих вимогах є недостовірною, поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені відповідачем та які не можуть бути підтверджені, з огляду на відсутність кримінальних проваджень щодо позивача та його посадових осіб, відсутність будь-яких доказів здійснення позивачем безтоварних операцій. Вважає, що така інформація підлягає спростуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога не містить зазначення винуватості позивача у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, в контексті висловлювання слідчого: "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" (код за ) на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах" при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України", судом не встановлено фактичного твердження слідчого щодо кримінального правопорушення, вчиненого саме позивачем. Крім того, зі змісту такого висловлювання також не встановлення фактичних даних про відповідні дії позивача щодо проведення фінансово-господарських операцій із зазначенням відповідних дат, підприємств, з якими проводилась спільна господарська діяльність, що б у своїй сукупності надавало можливість позивачу розцінювати вказані висловлювання як факт вчинення відповідних кримінальних правопорушень. При цьому інших належних та допустимих доказів на підтвердження позиції позивача стороною позивача суду не надано.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Статтею 94 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 N 1 під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується направлення вимоги старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_1 (в порядку ст.ст. 9, 40, 93 КПК України), адресовану керівнику ДП "НЕК Укренерго" Ковальчуку В.В., третій абзац якої викладено так: "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" (код за ) на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах" при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України".

Вказану вимогу розцінено позивачем як недостовірну, таку що порушує особисті немайнові права позивача та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частиною 2 статті 93 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вимоги, зміст якої позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, вбачається, що остання адресована керівнику ДП "НЕК Укренерго" та стосується витребування у даного підприємства відповідних документів, які мають важливе значення по кримінальному провадженню № 0000012 від 04.02.2019, за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 КК України.

Зі змісту вимоги слідчого, адресованої позивачу вбачається, що остання також стосується витребування у даного підприємства відповідних документів, які мають важливе значення по кримінальному провадженню № 0000012 від 04.02.2019, за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 КК України.

Таким чином, вказані вимоги направлені слідчим з особливо важливих справ слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_1 в порядку ст.93 Кримінального процесуального кодексу України в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000012 від 04.02.2019 та стосуються витребування відповідних документів для проведення досудового розслідування.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини 1 статті 30 Закону України "Про інформацію", яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У свою чергу, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.08.2019 у справі 910/19082/16.

Водночас судова колегія зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Проаналізувавши вищевикладене, судова колегія дійшла до переконання, що в даному випадку, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 04.02.2019 і поширення інформації, у законодавчо визначених вимогах, ніяким чином не є складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації.

Судова колегія зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Водночас судова колегія звертає увагу, що згідно статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання. Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 01.08.2019 у справі № 927/313/18.

Враховуючи зміст вимоги слідчого, а також те, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана вимога не містить зазначення винуватості позивача у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, в контексті висловлювання слідчого: "Встановлено, що ТОВ "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" являється переможцем тендерної процедури на замовлення ДП "НЕК "Укренерго" (код за ) на суму близько 30 млн. грн. щодо надання наступних послуг "Відстеження, моніторинг забруднень і відновлення. Послуги по знешкодженню нафтозабруднень на грунтах" при цьому формуючи податковий кредит від підприємств з ознаками "фіктивності" ймовірно за результатами безтоварних фінансово-господарських операцій, що призводить до ухилення від сплати податків до Державного бюджету України", судом не встановлено фактичного твердження слідчого щодо кримінального правопорушення, вчиненого саме позивачем.

Водночас, судова колегія дійшла до переконання, що зі змісту такого висловлювання також не вбачається встановлення фактичних даних про відповідні дії позивача щодо проведення фінансово-господарських операцій із зазначенням відповідних дат, підприємств, з якими проводилась спільна господарська діяльність, щоб у своїй сукупності надавало можливість позивачу розцінювати вказані висловлювання як факт вчинення відповідних кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий центр інноваційних біотехнологій" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/8673/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/8673/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст складено 19.12.2019.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

Є.Ю. Шаптала