ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.19 Справа № 917/282/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., при секретарі судового засідання Сілаєвій О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс"

про стягнення 6168757,97 грн.

за участю представників: від позивача: Озірська В. С.; від відповідача: Гуйванюк О. П.

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" про стягнення 6168757,97 грн. за договором фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 року, у тому числі: 5947809,09 грн. заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном 220948,88 грн. пені; а також 92531,37 грн. судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свого обов`язку щодо сплати винагороди і санкцій, передбачених умовами договору.

Відповідач у відзиві (вхід. №6058 від 11.06.2019р.) проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірний договір між сторонами був розірваний 15.06.2017р.; підписано акт приймання-передачі майна, відповідно до якого відповідач повернув позивачу предмет лізингу без жодних претензій; спірний договір в момент укладення мав всі ознаки договору купівлі - продажу, який нотаріально не посвідчений, а отже є нікчемним; ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання правочину недійсним прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6500/19 (т.1, а.с.175-177).

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 6287 від 18.06.2019) проти позову заперечує посилаючись на те, що положення Цивільного кодексу України, що регламентують найм та купівлю-продаж застосовуються лише тоді, коли спірна ситуація не врегульована Законом України „Про фінансовий лізинг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Форма договору фінансового лізингу повинна відповідати виключно вимогам ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг, а спірний договір відповідає цим вимогам спеціального Закону. Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення Договору фінансового лізингу №4С1643ЛИ від 02 липня 2016 не існувало, чинним законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов`язковими (т.1, а.с.190-194).

Інші заяви по суті справи від сторін до суду не надходили.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019 року даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М.

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.02.2019р. відкрито провадження у справі № 917/282/19, призначено справу до розгляду в підготовче засідання, та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 21.03.2019р. суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відклав розгляд справи (т.1, а.с.115-116).

Ухвалою від 23.05.2019р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляд по суті на 18.06.2019р. (т.1, а.с.159-164).

Ухвалою від 18.06.2019р. було зупинено провадження у справі № 917/282/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/6500/19 (т.1, а.с.199-202).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.2019р. ухвалу господарського суду від 18.06.2019р. в частині зупинення провадження у справі № 917/282/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/6500/19 скасовано (т.2, а.с.35-44).

Ухвалою від 29.08.2019р. суд призначив справу до розгляду в судове засідання (т.2, а.с.46).

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями та розписками представників.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 17.12.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

02.07.2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" (відповідачем) було укладено договір фінансового лізингу № 4С16043ЛИ (далі - Договір); (т.1, а.с.28-33).

Відповідно до Статуту Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018р., змінено тип та найменування банку з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк". Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк". Зазначене також підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (т.1, а.с.18-22).

Таким чином, Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за договором фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 року.

Згідно п. 1.1. Договору Банк (позивач) є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку № 1 Договору. Банк передає лізингоодержувачу (відповідачу) майно, а лізингоодержувач приймає майно від Банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У додатку № 1 до Договору зазначено, що банк є власником майна, розташованого за адресою:

- Полтавська область, м. Полтава, вулиця Половки, будинок 111 (А-1 гараж площа 367,0 кв.м.; Б-1 лабораторія ПММ, загальна площа 33,4 кв.м.; В-1 насосна станція, загальна площа 158,6кв.м.; Г-1 трансформаторна, загальна площа 48,9 кв.м.; №1, 2 - огорожа; №4 пожежна водойма; №5 ємність; №6 колодязь оглядовий; №7 колодязь розподільчий; №8 наливна станція; №9 замощення, № 10 - каземати з РВС), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, вартість майна 149174134,00 грн.

Згідно п. 1.2 Договору, на дату укладання цього договору вартість майна становить 149 174 134,00 грн.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що розмір, структура, строки оплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2.

Умовами Договору встановлений обов`язок лізингоодержувача сплачувати відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку 2 (п. 2.3.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3.3 Договору у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку 2.

Згідно з п. 3.1 Договору передача банком та прийом лізингоодержувачем майна у лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна - зазначеного у додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього договору.

Протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка (п. 4.1 Договору).

Пунктом 6.2.4 Договору передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний повернути майно банку у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Відповідно до п. 6.2.11 Договору лізингоодержувач зобов`язаний сплачувати банку: винагороду за відкриття рахунку «Фінансовий лізинг (оренда)», лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна), відсоткову винагороду за користування майном, винагороду за користування майном отриманим у лізинг, інші витрати банку, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Згідно з п. 7.1 Договору, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 15 років (п. 7.9 Договору).

Пунктом 7.10 Договору передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 8.2.3 Договору він підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за три дні, у випадку, зокрема, повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів.

Згідно з п. 8.3 Договору у випадку розірвання цього договору, майно повинне бути повернуте лізингоодержувачем у термін розірвання, по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу.

У повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання цього договору, договорів про внесення змін сторони не укладають (п. 8.4 Договору).

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що строк дії договору становить з дати підписання по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадку дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Відповідно до п. 9.2 Договору він набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Цей договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов`язань по ньому.

Всі зміни та доповнення до цього договору оформляються договором про внесення змін, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 10.6 Договору).

У подальшому сторонами був укладений ряд додаткових угод.

Додатковою угодою, підписаною 05.08.2016, сторони внесли зміни до графіку лізингових платежів (до додатку № 2) та виклали п. 9.1 Договору у наступній редакції: «Строк дії договору з дати підписання цього договору по 25.06.2026. У частині невиконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадку дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору» (т.1, а.с.49).

Додатковою угодою, підписаною 03.11.2016, сторони змінили п.2.3.2 та п.2.3.3. Договору, та встановили відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в Додатку 2. У випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим Договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21,00 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно Додатку № 2 (т.1,а.с.56).

На виконання умов Договору банк передав, а лізингоодержувач прийняв в платне володіння та користування перелічені вище об`єкти нерухомого майна, що підтверджується актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016р. (т.1, а.с.34).

Додатковою угодою до Договору, підписаної сторонами 05.08.2016 року, було змінено строк дії Договору, встановлено його по 25.06.2026 року.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлені у Додатку № 2 (Графік лізингових платежів).

Додатковою угодою до Договору, підписаної сторонами 05.08.2016 року, сторони погодили викласти Додаток № 2 до Договору у новій редакції, згідно до якого у ТОВ «Старлайт сервіс» виникло зобов`язання до 25.07.2016 року здійснити лізинговий платіж у рахунок викупу майна у сумі 124 311,78 грн.; до 25.08.2016 року здійснити лізинговий платіж у рахунок викупу майна у сумі 1 244 258,26 грн.; починаючи з 25.07.2017 року по 25.06.2026, щомісяця до 25-го числа, здійснювати лізингові платежі у рахунок викупу майна у сумі 1 368 570,04 грн. та 25.06.2026 - 1 368569,68 грн.

Як вбачається з виписки по рахунку 0020 та зі стовбчику № 3 (Залишок поточної заборгованості по сплаті лізінгових платежів в рахунок вартості майна'') Розрахунку заборгованості за Договором, відповідач за весь час дії договору сплатив лише два лізингові платежі: 25.07.2016 в розмірі 124 312,00 грн. та 23.08.2016 в розмірі 1 244 258,26 грн. і в подальшому лізингові платежі відповідачем не сплачувались.

АТ КБ «ПриватБанк» направив ТОВ "Старлайт Сервіс" повідомлення № Э.Upr 1/3-67108 від 31.05.2017 про розірвання договору фінансового лізингу, в якому зазначив, що станом на 30.05.2017 прострочена більше, ніж 30 днів заборгованість з відсоткової винагороди за користування майном лізенгоодержувача за договором складає 2490000,00 грн., у зв`язку з чим на підставі п.п. 6.2.11, 6.2.4, 8.2.3, 8.3, 8.4 банк повідомив про розірвання договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 та зазначив, що вказаний договір є розірваним з 15.06.2017, вимагав у строк до 15.06.2017 сплатити заборгованість та повернути об`єкт лізингу. Факт направлення цього повідомлення відповідачу підтверджується повідомленням розпискою про вручення відправлення спецзв`язку №1990 від 02.06.2017р. (т.1, а.с.64-65).

15.06.2017 сторонами був підписаний акт прийому-передачі майна, згідно з яким ТОВ "Старлайт Сервіс" повернуло АТ КБ «ПриватБанк» об`єкт нерухомого майна, що був переданий в його користування на підставі договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016. (т.1, а.с.66).

Позивач у позові посилається на те, що відповідач не сплатив 5947809,09 грн. відсоткової винагороди за користування майном за період до 15.06.2017р., що є стало підставою для звернення з даним позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

В частині 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідач посилаючись на те, що договір фінансового лізингу становить більше ніж 3 роки, договір всупереч вимогам ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України, укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, що є підставою для визнання його недійсним.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача, з огляду на наступне.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК).

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 ГК).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК).

Позивач та відповідач дійшли згоди про те, що договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (пункт 9.2 Договору).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК).

За змістом статті 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині 2 статті 806 ЦК передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК та параграфу 1 Глави 58 ЦК свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Враховуючи наведене, договір, укладений між позивачем і відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним.

За змістом статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

До спірного договору не застосовуються будь-які встановлені ЦК або іншим законом особливості щодо форми його укладання. Загальні правила щодо форми договору визначеностаттею 639 ЦК, згідно з якою:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення або державну реєстрацію цього договору не існувало, законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов`язковими.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 915/865/17, де зазначено, що вимоги до форми та змісту договору фінансового лізингу, закріплені у ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», якою встановлено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що положення ст. 793 Цивільного кодексу України (згідно з частиною другою якої договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню), вміщеної у параграфі 4 «Найм будівлі або іншої капітальної споруди» глави 58 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини, що виникли на підставі спірного договору фінансового лізингу.

При цьому, Закон України «Про фінансовий лізинг» не містить вимоги про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу, отже, обов`язковість нотаріального посвідчення спірного договору чинним законодавством не встановлена, водночас, укладений сторонами спірний договір фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 не містить умови про його нотаріальне посвідчення, матеріали справи також не містять будь-яких інших доказів на підтвердження того, що сторони спірного договору дійшли згоди про необхідність та обов`язковість його нотаріального посвідчення.

Аналогічна правова позиція викладенs у постанові Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 910/2153/19.

Враховуючи викладене, судом не встановлені передбачені приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставини, які б свідчили про недодержання сторонами в момент вчинення спірного договору фінансового лізингу № 4С16043ЛИ від 02.07.2016 р вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Посилання відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2019р. у справи № 910/6500/19, згідно ч.4 ст.75 ГПК України судом не може бути взято до уваги, оскільки дане рішення на даний час не набрало законної сили.

Відповідно до пункту 2.3.2. Договору лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, який зазначений в Додатку №2.

Додатковою угодою до договору, що підписана сторонами 03.11.2016 року, сторони погодили з 07.11.2016 р. змінити пункти 2.3.2 та 2.3.3 Договору, та визначили, що Лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу.

За час дії Договору відповдачч лише частково сплатив відсоткову винагороду за користування майном, що відображено у розрахунку заборгованості в графі Сплачено винагороди за користуванням лізинговим майном, та підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_1 .

15.06.2017 року позивач та відповідач підписали акт прийому-передачі майна, відповідно до якого лізингоодержувач передав, а банк прийняв майно, яке було предметом договору фінансового лізингу № 4С1643ЛИ від 02.07.2016 року.

Враховуючи частково сплачені лізингові платежі та частково сплачену відсоткову винагороду за користування майном, відповідач має заборгованість по винагороді за користування лізинговим майном у розмірі 5 947 809,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та банківськими виписками по рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (т.1 а.с. 73-79).

У відзиві на позов відповідач стверджує, що позивач не обґрунтував умовою договору передбачено виникнення зобов`язання зі сплати пені.

Це твердження судом відхиляється з таких підстав.

Пунктом 7.1. Договору сторони визначили, що у випадку порушення лізингоодсржувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Сторони домовилися в п.7.9 Договору, що строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагород, неустойки - пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років.

У зв`язку з тим, що відповідач допустив виникнення прострочки, що підтверджується банківськими виписками по рахункам № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , де відображено в графі призначення платежу - Винос % на прострочку згідно кредитного договору, то на підставі п.7.1 Договору відповідачу нараховувалась пеня, що відображено у розрахунку заборгованості в графах Сума пені за порушення строків розрахунків (в валюті кредиту) та Загальний залишок пені за порушення строків.

Отже, позивачем правомірно було нараховано відповідачу пеню у розмірі 220 948,88 грн., що відображено у розрахунку заборгованості, та підтверджується банківською випискою по рахунку № НОМЕР_4 (т. 1 а.с.73- 74, 90-102).

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 92531,37 грн. судового збору за платіжним дорученням № PROM0BUICR від 20.11.2018р. (т.1, а.с.15). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 21.11.2018 (т.1. а.с.107).

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст. 129 ГПК України вказані судові витрати повністю покладаються на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старлайт Сервіс" (вул. Халаменюка, буд.8, офіс 536, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; ідентифікаційний код 39681952) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 14360грн. 09 коп. заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном, 220948грн. 88 коп. пені, 92531грн. 37 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору за подачу позову, 1921 гр. 00 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області).

Дата складення повного судового рішення: 20.12.2019.

Суддя Т. М. Безрук