УХВАЛА

28 грудня 2019 року Справа № 913/712/19

м. Харків Провадження №33/913/712/19

Суддя Господарського суду Луганської області Драгнєвіч О.В., розглянувши матеріали за позовом 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, пров.Південний, буд 7, смт. Марківка, Луганська область, 92400

до відповідача Марківської селищної ради Марківського району Луганської області, вул..Центральна, буд. 18, смт. Марківка, Луганська область, 92400

про визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

23 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області звернулась до Господарського суду Луганської області з позовом до Марківської селищної ради Марківського району Луганської області про визнання права власності на нежитлову будівлю гаражі на 5 боксів літера «Г» площею 128,2 кв.м. за адресою смт. Марківка, АДРЕСА_1 , буд. 7 б, Марківького району, Луганської області.

23 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області є держаним пожежно-рятувальним підрозділом зі статусом державної аварійно-рятувальної служби, зареєстрована 20.06.2012 року.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що починаючи з липня 2008 року останній добросовісно заволодів та по цей час безперервно та відкрито, з відома та усної домовленості з Марківської селищної ради смт. Марківка Луганської області, володіє та користується нежитловою будівлею-гаражі на 5 боксів літера «Г» площею 128,2 кв.м., яка розташована в смт. Марківка, пров. Південний, буд. 7б, Луганської області.

Зазначене нерухоме майно нежитлова будівля гаражі збудовані Марківським управлінням сільського господарства районного виконкому Марківської районної Ради народних депутатів господарським способом в 1970 році без складання необхідної на той час документації та оформлення права власності на будівлю. Марківське управління сільського господарства, як відділ, районного виконкому Марківської ради народних депутатів, разом з Марківською райрадою народних депутатів були ліквідовані в 1992 році. З 1992 року право власності на нежитлову будівлю-гаражі за адресою смт. Марківка, пров. Південний буд. 7б, ніхто не заявляв, вони були безхазяйні.

Рішенням Марківської селищної ради № 70 від 15.11.2019 року нежитловій будівлі-гаражам присвоєна адреса під №7б по пров. Південний, смт. Марківка

Нежитлова будівля-гаражі на 5 боксів літера «Г» площею 128,2 кв.м. за адресою смт. Марківка, пров. Піденний буд. 7б, використовується 23 державною пожежно-рятувальною частиною Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області для розміщення автомобілів, спецтехніки та пожежно-рятувального обладнання, яке використовується за призначенням. За вказаних обставин, позивач, посилаючись на ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності на вказаний об`єкт за набувальною давністю.

Дослідивши позовні матеріали, суд дійшов висновку, що вони не відповідають вимогам Глави 1 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно п.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року складає 1921 гривні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимогу майнового характеру.

В якості доказів вартості спірного майна, на яке позивач просить визнати право власності, останнім надано копію акту проведення обстеження нежитлової будівлі-гаражів та встановлення очікуваної вартості за адресою: см.Марківка, пров.Південний 7Б від 17.12.2019, відповідно до якого вартість нежитлової будівлі-гаражів за адресою см.Марківка, пров.Південний 7Б, враховуючи стан будівлі складає 120 000 грн 00 коп.

Зі змісту акту обстеження вбачається, що вказана вартість об`єкту визначена самим позивачем, та є очікуваною вартістю майна, а не реальною станом на час звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно ціну позову позивачем визначено, виходячи із даних акту, в розмірі 120 000 грн 00 коп.

Разом з цим, доказів сплати судового збору позивачем в порушення п.2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів позовної заяви взагалі не долучено.

Частиною 2 ст.163 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Проте, позивачем в порушення п. 5 ч. 3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України не зазначено і не додано доказів реальної вартості спірного майна, на яке позивач просить визнати право власності, на момент звернення з даним позовом, що виключає можливість встановлення судом суми судового збору, яка підлягає оплаті за поданий позов, яка визначається з урахуванням вартості спірного майна як зі спору майнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно вказати правильну ціну позову з врахуванням реальної вартості майна на даний час і надати докази на підтвердження зазначеного. У разі відсутності вищезазначених доказів, визначити шляхи їх отримання, враховуючи ч. 3 ст.164 Господарського процесуального кодексу України та надати докази сплати судового збору.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу до позовної заяви подаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 ГПК України передбачено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ГПК України.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення у справі Салов проти України від 06.09.2005 року).

У Рішенні у справі Надточий проти України від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Абзацом 27 п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

За змістом п. 61 Правил надання поштового зв`язку, затверджених Постановою №270 від 05.03.2009 року Кабінету Міністрів України, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

За таких обставин, належним доказом надіслання копії позовної заяви з доданими до неї документами учасникам справи є опис вкладення відправленої поштовоїкореспонденції, засвідчений підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення, а також розрахунковий документ поштової установи.

На виконання зазначених вимог позивачем було надано суду лише опис документів до замовного листа, фіскальний чек взагалі до матеріалів не долучено.

За відсутності належним чином оформленого поштовим органом фіскального чеку про направлення документів у суду відсутня можливість перевірити, що копія позовної заяви і додані до неї документи на виконання вимог п.1 ч.1 ст.164 ГПК України були дійсно направлені відповідачу - Марківській селищній раді Марківського району Луганської області.

Також позивачем в порушення п.2 ч.2 ст.162 Господарського процесуального кодексу України взагалі не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб зареєстрованих за законодавством України).

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про витребування доказів тощо (ч. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України).

Наразі позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначає, що він користується вказаним об`єктом добросовісно з липня 2008 року, одночасно зазначаючи, що 23 Державна пожежно-рятувальна частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області є держаним пожежно-рятувальним підрозділом зі статусом державної аварійно-рятувальної служби та зареєстрована лише 20.06.2012. Зокрема, позивач зазначає, що постійне користування вказаним об`єктом з липня 2008 року підтверджується наразі здійсненням оплати рахунків за спожиту електроенергію. Однак відповідних доказів, окрім укладених в 2019 році договорів заявник до позовних матеріалів не надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, оскільки позивачем не дотримано вимог, встановлених ч.2 п.2 ст.162, п. 5 ч. 3 ст.162, п.1-2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення допущених недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 162, 164, 174, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву 23 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області до Марківської селищної ради Марківського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно - залишити без руху.

2. 23 Державній пожежно-рятувальній частині Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, подавши у зазначений строк заяву про усунення недоліків (з доказами направлення її копії іншій стороні), в якій зазначити: 1) ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 2) відомості щодо вартості спірного майна, на яке позивач просить визнати право власності станом на час звернення до суду з даним позовом (долучити докази на підтвердження вартості спірного майна на даний час); 3) відомості щодо ціни позову з урахуванням правильно визначеної вартості спірного майна на час звернення із позовом до суду; 4) надати докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі з урахуванням правильного визначення вартості спірного майна на час звернення із позовом до суду; 5) надати докази направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками (оригінал/копію фіскального чеку/накладної); 6) надати докази, на які є посилання у позовній заяві, щодо здійснення оплати рахунків за електроенергію протягом часу володіння об`єктом.

3. Роз`яснити 23 Державній пожежно-рятувальній частині Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, що у разі не усунення недоліків у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається згідно з ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 28.12.2019 та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Драгнєвіч