СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Справа № 917/1297/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраз, (вх. №3293 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 у справі №917/1297/19 (суддя Паламарчук В.В., рішення ухвалене у приміщенні господарського суду Полтавської області 24.09.2019 о 09:25 год., повний текст рішення складено і підписано 30.09.2019),

за позовом: Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь Донецької області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраз, м. Кременчук Полтавської області,

про стягнення 544008,78 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 у справі №917/1297/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" на користь Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча 375625,11 грн. - штрафу, 8049,11 грн. - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено у задоволенні.

Суд першої інстанції зазначив, що загальний розмір штрафних санкцій, за розрахунком, зробленим судом, складає 536607,30 грн.; прохання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% є неспіврозмірним з порушенням договору; враховуючи те, що 1) відповідач виконав зобов`язання, поставивши техніку позивачу; 2) термін прострочень сплати основного боргу є незначним 3) згідно Балансу (Звіт про фінансовий стан) за грудень 2018 року діяльність відповідача є збитковою (рядок 1420); 3) застосування санкцій не може мати на меті збагачення кредитора; керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, суд дійшов висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру штрафних санкцій на 30%, таким чином, стягненню з відповідача підлягає 375625,11 грн.; в іншій частині клопотання відповідача відхиляється судом.

Відповідач, ТОВ Торговий Дім АвтоКраз, із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраз та стягнути штрафні санкції у розмірі 10% від заявленої суми; стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 12073,66 грн.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повною мірою врахував клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій; нарахування штрафних санкцій у розмірі, визначеному позивачем, є неспіврозмірним вигоді, отриманій ТОВ Торговий Дім АвтоКраз від реалізації товару; згідно з інформацією, наданою заводом-виробником ПрАТ АвтоКраз, у вигляді калькуляції, автомобілі були виготовлені зі збитком для підприємства; відповідно до балансу ТОВ Торговий Дім АвтоКраз станом на 31.12.2018, непокритий збиток виріс з 5759000,00 грн. до 8943000,00 грн.; господарським судом не повною мірою взято до уваги той факт, що у ТОВ Торговий Дім АвтоКраз фактично відсутній власний капітал, підприємство позбавлено реальної можливості його накопичити через величезні борги, які суттєво унеможливлюють нормальне функціонування підприємства; сума нарахованих штрафних санкцій є надмірно великою в порівнянні з вчиненим відповідачем простроченням поставки товару, а доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущення такого порушення, як і будь-яких посилань на можливість їх завдання, не надано; ТОВ Торговий Дім АвтоКраз неодноразово намагалося врегулювати спір в досудовому порядку шляхом подання пропозицій щодо укладення додаткової угоди між сторонами задля продовження строків поставки, однак позивач залишив відповідні звернення без належної уваги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 відкрито провадження за вищевказаною скаргою, призначено її розгляд на 17.12.2019, встановлено позивачу строк до 06.12.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

13.12.2019, тобто з порушенням вказаного строку, позивач направив поштою відзив на апеляційну скаргу (вх.№11856 від 17.12.2019), в матеріалах якого не міститься клопотання про поновлення порушеного строку подання відзиву, а відтак, він не приймається судом.

У судове засідання 17.12.2019 представники сторін, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи (повідомлення відділень зв`язку про вручення сторонам копій ухвали від 26.11.2019 долучено до матеріалів справи, а.с.111, 112) не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що неявка представників сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає закінченню розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

05.09.2018 ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (покупець) та ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (продавець) уклали договір купівлі-продажу №467ТД/18/1814 (далі - договір), згідно з яким продавець зобов`язується передати у власність покупця (позивача), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти й оплатити автомобілі в номенклатурі, кількості та в строки, вказані в Специфікаціях до цього договору (а.с.7).

Відповідно до пункту 11.13, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.08.2020. Місцевим господарським судом встановлено відсутність доказів припинення дії договору чи його розірвання відповідних обставин сторонами не спростовано в ході апеляційного провадження.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що поставка автомобілів здійснюється в терміни і на умовах, зазначених в Специфікації до цього договору, яка з моменту підписання Сторонами, складає невід`ємну частину договору. Продавець зобов`язується поставити автомобілі на умовах поставки СРТ (склад покупця), відповідно до Міжнародних правил ІНКОТЕРМС- 2010.

20.09.2018 сторони підписали Специфікацію №1 (а.с.10), згідно з якою відповідач зобов`язався поставити 4 шт. автомобілів бортових КрАЗ - 65053-05 загальною вартістю 7401480,00 грн.; термін поставки - 25.12.2018.

Відповідно до п. 3.4 договору, який кореспондує з п. 9 Специфікації, датою поставки вважається дата, вказана в накладній на відпуск товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з видатковими накладними №603 від 03.03.2019 та №672 від 14.03.2019, поставки обумовленого договором товару було фактично здійснено 04.03.2019 (2 шт. автомобілів) та 15.03.2019 (2 шт. автомобілів). Факт приймання продукції покупцем 04.03.2019 та 15.03.2019 підтверджується також підписаними обома сторонами актами приймання-передачі (а.с.14 18) та не заперечується сторонами в апеляційному провадженні.

Відповідно до п. 7.3 договору, за несвоєчасну поставку автомобілів, за порушення строків усунення несправностей відповідно до п. 6.7 цього договору, а також за порушення строків усунення недоліків відповідно до п. 5.4 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення.

З метою досудового врегулювання спору, ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча було направлено на адресу ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" претензію вих. №110/2762 від 21.03.2019 (а.с.19) про сплату штрафних санкцій в сумі 544008,78 грн. за порушення строків поставки.

ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" у відповіді на претензію (а.с.22) визнав факт поставки товару з простроченням та для врегулювання ситуації яка склалася, пропонував можливість збільшення гарантійного терміну на автомобілі, однак позивач на вказану пропозицію не погодився.

Відповідачем також не було виконано вимоги претензії позивача та не сплачено штрафні санкції за порушення строків поставки.

Посилаючись на вищенаведені обставини, покупець у липні 2019 року звернувся до господарського суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача штраф за період з 26.12.2018 по 03.03.2019 (68 днів) у розмірі 251650,32 грн. за прострочення зобов`язання по поставці 2 автомобілів (які були поставлені згідно з видатковою накладною №603 від 03.03.2019) та штраф за період з 26.12.2018 по 15.03.2019 (79 днів) у розмірі 292358,46 грн. за поставку двох автомобілів (які були поставлені згідно з видатковою накладною №672 від 14.03.2019). Загальна сума штрафних санкцій, заявлена до стягнення, складає 544008,78 грн.

Місцевий господарський суд частково задовольнив позов з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 7.3 договору встановлено, що за несвоєчасну поставку автомобілів, за порушення строків несправностей відповідно до п. 6.7 цього договору, а також за порушення строків усунення недоліків відповідно до п. 5.4 договору, продавець сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1% від вартості автомобілів за кожен день прострочення.

Як уже зазначалося, сторони в п. 2 Специфікації визначили строк поставки -25.12.2018, тому, на думку позивача, період нарахування штрафу має починатися з наступного дня, тобто з 26.12.2018.

Однак місцевий господарський суд, з урахуванням тієї обставини, що день 25.12.2018 був святковим, та у відповідності до приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, правомірно зазначив, що останнім днем поставки товару є 26.12.2018, отже, нарахування штрафу має розпочинатися з 27.12.2018. Окрім того, місцевий господарський суд вірно встановив, що позивачем у розрахунок штрафних санкцій безпідставно включено фактичний день поставки за накладною №672 15.03.2018, тоді як останньою датою періоду нарахування штрафу має бути 14.03.2018.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що термін прострочення поставки двох одиниць техніки (поставлених згідно з видатковою накладною №603 від 03.03.2019) складає 67 днів - з 27.12.2019 по 03.03.2019, а щодо поставки двох одиниць техніки за накладною №672 від 14.03.2019 складає 78 днів - з 27.12.2018 по 14.03.2019.

Відповідно до розрахунку, зробленого судом, розмір штрафу складає:

за прострочення поставки двох одиниць техніки з 27.12.2018 по 03.03.2019:

3700740,00 х 0,1% х 67 = 247949,58 грн.;

за прострочення поставки двох одиниць техніки з 27.12.2018 по 14.03.2019:

3700740,00 х 0,1% х 78 = 288657,72 грн.

Загальний розмір штрафних санкцій за розрахунком, зробленим судом першої інстанції, складає 536607,30 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що він є арифметично та методологічно правильним, відповідає нормам чинного законодавства та умовам договору.

В ході апеляційного провадження відповідач не заперечував ані факту порушення строків поставки товару, ані правильності здійсненого місцевим господарським судом розрахунку штрафних санкцій.

Водночас апелянт наполягав на задоволенні в повному обсязі свого клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, поданого до суду першої інстанції (а.с.34).

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що він перебуває в скрутному фінансовому становищі, на підтвердження чого надав баланс (звіт про фінансовий стан) за грудень 2018 року, відповідно до якого непокритий збиток підприємства виріс з 5759000,00 грн. до 8943000,00 грн.; у підприємства також відсутній власний капітал, який ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" позбавлено реальної можливості накопичити через величезні борги; сума штрафних санкцій є надмірно великою у порівнянні з терміном прострочення поставки.

Також, відповідач зазначає, що автомобілі за даним договором реалізовувалися на підставі договору комісії, укладеним відповідачем з ПАТ АвтоКрАЗ; комісійна винагорода відповідача складає 2000,00 грн. за кожен автомобіль; нарахування штрафних санкцій є не співрозмірним отриманій вигоді відповідача від реалізації товару.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18, від 31.10.2019 у справі №911/874/19, від 07.11.2019 у справі №917/104/19 тощо).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд надав оцінку аргументам відповідача, наведеним у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, та зазначив наступне: враховуючи те, що 1) відповідач виконав зобов`язання, поставивши техніку позивачу; 2) термін прострочень сплати основного боргу є незначним 3) згідно Балансу (Звіт про фінансовий стан) за грудень 2018 року діяльність відповідача є збитковою (рядок 1420); 3) застосування санкцій не може мати на меті збагачення кредитора, керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, суд прийшов до висновку про наявність виключних обставин, які дають підстави для зменшення розміру штрафних санкцій на 30%; таким чином, стягненню з відповідача підлягає 375625,11 грн.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що прохання відповідача зменшити розмір штрафних санкцій на 90 відсотків є неспіврозмірним з порушенням договору.

Колегія суддів погоджується із вищевказаним висновком, оскільки задоволення вказаної вимоги фактично призвело б до майже повного звільнення ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" від відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Сума у розмірі 10% від належної до стягнення суми штрафних санкцій (536607,30 грн.), на сплату якої погоджується відповідач, становить 53660,73 грн. це менше одного відсотка від загальної суми простроченого зобов`язання 7401480,00 грн.

Також, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням господарського суду Полтавської області від 19.03.2019 у справі №917/1471/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 та постановою Верховного Суду від 15.10.2019, відповідачеві, ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ", було зменшено належні до стягнення штрафні санкції за несвоєчасну поставку товару позивачеві, АТ "Укргазвидобування", зокрема, із посиланням на ту обставину, що відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" за вересень 2018 року, діяльність даного підприємства була збитковою.

Як було встановлено вище, між сторонами у даній справі №917/1297/19 договір купівлі-продажу укладено 05.09.2018. Тобто, перебуваючи у скрутному фінансовому становищі, ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ", взяло на себе передбачені договором зобов`язання, у тому числі, щодо сплати штрафних санкцій у разі несвоєчасної поставки товару у встановленому договором розмірі у відповідності до принципу свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України. За таких обставин, колегія суддів зазначає, що сплата цих санкцій належить до власних підприємницьких ризиків ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ", а тому твердження апелянта про наявність об`єктивних причин, що перешкодили йому вчасно поставити товар, суд не визнає обґрунтованими.

Апелянт також стверджує, що згідно з інформацією, наданою заводом-виробником ПрАТ АвтоКраз, у вигляді калькуляції, автомобілі були виготовлені зі збитком для підприємства. Однак доказів на підтвердження зазначених посилань ним не надано суду першої та апеляційної інстанції.

Окрім того, рівень прибутковості виробництва відноситься до ризиків підприємницької діяльності так само як і укладення суб`єктом господарювання договорів на певних умовах, якими передбачено сплату штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань.

Колегія суддів також не вважає переконливими аргументами посилання апелянта на те, що ТОВ Торговий Дім АвтоКраз неодноразово намагалося врегулювати спір в досудовому порядку шляхом подання пропозицій щодо укладення додаткової угоди між сторонами задля продовження строків поставки - оскільки намагання змінити умови договору не може бути розцінено як вжиття заходів щодо його належного виконання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем зі своєї сторони було погоджено умови договору згідно зі ст.627 ЦК України і з жодної норми чинного законодавства не вбачається його обов`язку погоджуватися на пропозиції відповідача щодо зміни цих умов. Тому відсутність такої згоди, на думку колегії суддів, не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на 90% відсотків.

Щодо тверджень апелянта про відсутність у позивача збитків через невиконання відповідачем договірного зобов`язання, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з позовної заяви, ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча дійсно не було заявлено до стягнення з ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" збитків. Однак із даної обставини не вбачається відсутності збитків взагалі, також відповідачем не доведено, що штрафні санкції, розмір яких зменшено судом на 30%, є все одно надмірно великими порівняно із збитками кредитора.

Також відповідачем у суді першої та апеляційної інстанції не доведено, що запропоноване ним зменшення розміру неустойки враховує інтереси обох сторін.

Суд апеляційної інстанції також приймає до уваги, що місцевим господарським судом не відмовлено відповідачеві у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, а частково задоволено вказане клопотання у відповідності до приписів чинного законодавства з урахуванням обставин даної справи.

Окрім того, як уже зазначалося, відповідно до змісту норм чинного законодавства, зменшення розміру неустойки є не обов`язком, а правом суду, яке він може реалізувати у кожному конкретному випадку за результатами оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів - тобто вирішення даного питання належить до судового розсуду.

Будь-яких інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та стягнення штрафних санкцій лише у розмірі 10% від заявленої суми апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім АвтоКраз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 24.09.2019 у справі №917/1297/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.12.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Плахов