УХВАЛА

м. Київ

16.12.2019Справа № 910/9401/16

За скаргоюКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
на діїШевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві
та заявоюКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
пропоновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання
у справі№910/9401/16
за позовомКомунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»
доКомунального підприємства «Київський метрополітен»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача1. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 2. Київської міської ради

провиселення з нежилих приміщень
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:
від позивача:Цимбаліст В.В.
від відповідача:Ковтун Т.О.
від ВДВС:не з`явився
від третьої особи 1:не з`явився
від третьої особи 2:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні судді Господарського суду міста Києва Ярмак О.М. перебувала справа №910/9401/16 за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Комунального підприємства «Київський метрополітен», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київської міської ради, про виселення з нежилих приміщень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, виселено Комунальне підприємство «Київський метрополітен» з нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень (загальною площею 750,90 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 214,60 кв.м., на 2 поверсі - 181,20 кв.м., на 3 поверсі - 182,60 кв.м., у підвалі - 172,50 кв.м.) по вул. Володимирська, б. № 42, літ.А,А', м. Київ., зобов`язано Комунальне підприємство «Київський метрополітен» передати Комунальному підприємству «Київжитлоспецексплуатація» нежитлові приміщення (загальною площею 750,90 кв.м., в т.ч. на 1 поверсі - 214,60 кв.м., на 2 поверсі - 181,20 кв.м., на 3 поверсі - 182,60 кв.м., у підвалі - 172,50 кв.м.) по вул. Володимирська, б. № 42, літ.А,А', м. Київ, стягнуто з Комунального підприємства «Київський метрополітен» на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн.

09.12.2016 Господарським судом міста Києва на виконання вказаної рішення було видано відповідні накази.

29.11.2019 до канцелярії суду надійшла скарга Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якій скаржник також просить суд поновити строк для пред`явлення наказу Господарського суд міста Києва №910/9401/16 від 09.12.2016 до виконання.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/2947 від 29.11.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/9401/16, для розгляду скарги на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та заяви про поновлення строку пред`явлення наказу до виконання у зв`язку із відпусткою судді Ярмак О.М.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2019 справу №910/9401/16 передано судді Босому В.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до розгляду на 16.12.2019.

Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, подану скаргу просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по справі, в яких зазначив про те, що між сторонами ведуться переговори щодо передачі спірного нерухомого майна на баланс Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Державний виконавець, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 02.12.2019 не виконав.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

01.11.2019 представник Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про примусове виконання рішення суду у даній справі на підставі наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16.

06.11.2019 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Когутом Д.А. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке мотивоване пропуском стягувачем строку для пред`явлення наказу від 09.12.2016 №910/9401/16 до виконання.

Позивач вказує, що зазначені дії державного виконавця є неправомірним, оскільки станом на момент подання заяви про приписові виконання рішення суду у даній справі, строк пред`явлення наказу від 09.12.2016 №910/9401/16 не закінчився.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 12 вказаного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Матеріалами справи підтверджується, що строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 був встановлений до 02.11.2019, а позивачем подано заяву про примусове виконання рішення у даній справі на підставі вказаного наказу до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві 01.11.2019 (згідно відбитку вхідного штампу на примірнику заяви позивача).

Таким чином суд приходить до висновку, що Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» було пред`явлено наказ Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 до виконання без порушення строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час, державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві всупереч вказаним нормам закону винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.11.2019, що порушує права стягувача на виконання рішення суду у даній справі.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду, а згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому, будь-яких виключень або делегування регулювання даних правовідносин іншим нормам законодавства Конституція України не містить.

До того ж, наведені приписи ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997, передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15.10.2009).

Правові висновки про те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини «Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції».

У своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Відтак суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Когута Д.А. щодо повернення наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 стягувачу без виконання порушують приписи чинного законодавства України та гарантоване право стягувача на виконання рішення, ухваленого на його користь.

За таких обставин суд вважає за можливе визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Когута Дмитра Анатолійовича, що полягають у відмові у відкритті виконавчого провадження та скасувати повідомлення від 06.11.2019 про повернення виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Встановивши наявність порушеного державним виконавцем права позивача на виконання судового рішення у даній справі, суд зобов`язує Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути допущені порушення шляхом відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16.

Також у тексті поданої скарги на дії державного виконавця Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» викладено заяву про визнання причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання та поновлення такого строку.

За змістом ч. 1 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Частиною 6 статті ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, для поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, заявником має бути доведено наявність поважних причин його пропуску.

В той же час, як уже було встановлено судом, звернення позивача до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про примусове виконання рішення суду у даній справі на підставі наказу від 09.12.2016 №910/9401/16 відбулося без пропуску встановленого строку для пред`явлення такого виконавчого документу до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відтак, строк пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 до виконання перервався в момент звернення КП «Київжитлоспецексплуатація» із заявою про примусове виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на викладене, а також те, що судом в межах даної справи зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16, суд не вбачає підстав для поновлення строку пред`явлення такого наказу до виконання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 234, 329, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Когута Дмитра Анатолійовича, що полягають у відмові у відкритті виконавчого провадження та скасувати повідомлення від 06.11.2019 про повернення виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16 стягувачу без прийняття до виконання.

3. Зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 09.12.2016 №910/9401/16.

4. В задоволенні заяви Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовити.

5. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 18.12.2019.

Суддя В.П. Босий