СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа №917/674/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача Дрозд О.В., посвідчення №2227 від 26.06.2018 року, довіреність №23/8237 від 21.10.2019 року;

відповідача Василишин М.Р., посвідчення №264 від 29.10.1996 року, довіреність б/н від 30.04.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, м.Кременчук, (вх.№3396П/1-40) на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 року по справі №917/674/17,

за позовом Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради, м.Кременчук,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхтклуб «Посейдон», м.Кременчук,

про стягнення 762528,34 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхтклуб «Посейдон» 762528,34 грн. боргу за послуги водокористування та водовідведення.

В обґрунтування позову позивач посилається на здійснення відповідачем безоблікового водокористування внаслідок самовільного приєднання відповідачем до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення без укладення договору.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 08.06.2017 року у справі №917/674/17 у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 року рішення суду першої інстанції у даній справі скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 762528,34 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 11454,40 грн. та 12599,84 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017 року постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

За результатом нового розгляду, рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 року у справі №917/674/17 (повний текст складено 30.09.2019 року, колегія суддів у складі: головуючий суддя Семчук О.О., суддя Тимощенко О.М., суддя Ореховська О.О.) відмовлено в позові повністю.

Стягнуто з Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхтклуб «Посейдон» 32400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також апелянт просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги у тому числі понесені витрати у розмірі 25025,00 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що сам факт самовільного приєднання відповідачем до систем централізованого комунального водопостачання є фактом самовільного та без облікового водокористування. Вказує, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач допускає безоблікове використання системи централізованого водопостачання. Звертає увагу, що відповідний договір між сторонами укладено не було, а підставою для відмови в укладені договору на надання послуг стало те, що відповідачем не виконані технічні умови і має місце прокладення каналізаційного колектору не у відповідності до проекту.

Апелянт наполягає на невірності висновків суду першої інстанції і зазначає, що діючим законодавством не передбачено обов`язку проведення фактичного обстеження технічного стану інженерного обладнання при виявлені факту самовільного приєднання до мереж централізованих водопостачання та водовідведення.

Скаржник також не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 32400,00 грн. На думку апелянта, дана справа не є складною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, у зв`язку з чим про що було заявлено під час судового засідання у місцевому господарському суді, суд мав задовольнити відповідне клопотання та зменшити розмір витрат на послуги з правничої допомоги, проте такого не вчинив.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 року у справі №917/674/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі.

28.11.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11253), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 09.12.2019 року представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в м. Кременчуці і здійснює надання цих послуг відповідно до ліцензії №500062 згідно з рішенням Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг від 27.04.2012 року №173.

Відповідач є власником будівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 7а у м.Кременчуці, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №82116303 від 10.03.2017 року (т.1, а.с. 19).

30.05.2007 року відповідач звернувся до позивача із листом, в якому просив видати технічні умови на водопостачання та водовідведення для проектування яхтклубу «Посейдон» на березі річки Дніпро по вул. Б. Хмельницького на наступні потреби: питна вода 18 м.куб/доба; водовідведення 18 м.куб/доба (копія листа з доданим до нього генеральним планом - т.1, а.с. 52-54).

У відповідь на вказаний лист позивачем видано відповідачу технічні умови на підключення №3004 від 01.06.2007 року, якими передбачено підключення яхтклубу «Посейдон» по вул. Б. Хмельницького до мереж каналізації діаметром 300 мм по вул. Коцюбинського.

У жовтні 2008 року листом за вих.№06/4637 КП «Кременчукводоканал» погодило зміни місця підключення яхтклубу до мережі водовідведення самопливний каналізаційний колектор Д-200 з улаштуванням колодязя в місці підключення (т.1, а.с. 56).

На підставі дозволу на виконання будівельних робіт №41Г-09 від 08.04.2009 року розпочато будівництво яхтклубу на березі річки Дніпро по вул. Б. Хмельницького в м. Кременчуці (т.1, а.с. 47).

25.08.2010 року комісією у складі представника Приватного підприємства «ПТК «Візит», представника технічного нагляду замовника, за участю представника КП «Кременчукводоканал» складено акт огляду прихованих робіт монтажу зовнішніх мереж водопроводу та каналізації, виконаних ТОВ «Яхтклуб «Посейдон» про відповідність виконаних робіт проектній документації, будівельним нормам та технічним умовам (т.1, а.с. 58).

05.09.2010 року представниками замовника (відповідача) та позивача було складено акт врізки водопроводу, в якому зазначено про виконання врізки водопроводу згідно з проектом Р.204-20070НВК та про те, що дефектів не виявлено, а також вказано висновок про те, що водопровід є придатним для використання (т.1, а.с. 60).

05.09.2010 року без зауважень підписано акт на гідравлічні випробування змонтованого трубопроводу зовнішньої мережі водопроводу згідно проекту Р204-2007-НВК. У вказаному акті зазначено, що водопровід придатний до експлуатації, опломбована засувка.

05.01.2011 року представниками замовника та генпідрядника складено акт приймання виконаних підрядних робіт за січень 2011 року (типова форма №КБ - 2в) на виконання врізки в діючий водопровід по вул. Б. Хмельницького, 7а (т.1, а.с. 61).

Отже було виконано процедуру врізки в діючий водопровід по вул. Б. Хмельницького, 7а. Генпідрядником по виконанню робіт був позивач.

Вказані обставини не заперечуються сторонами і свідчать, що між ними були наявні відносини щодо будівництва та підключення до системи централізованого водопостачання та водовідведення. Матеріали підтверджують, що відповідні дії провадились відповідачем узгоджено з позивачем і за технічних умов, які були ним надані, а роботи в подальшому погоджені.

Листом №06/41 від 06.01.2011 року позивач повідомив відповідача про те, що для отримання тимчасового дозволу на підключення до централізованої мережі водопостачання на період будівництва яхтклубу «Посейдон» по вул. Б. Хмельницького, 7а відповідачу необхідно надати у виробничо-технічний відділ КП «Кременчукводоканал» технічні умови на тимчасове водопостачання на період будівництва та проект підключення до мереж з вузлом обліку, погоджений з КП «Кременчукводоканал». Також позивач у вказаному листі повідомив відповідача, що у разі ненадання вищезгаданих документів відповідачу буде відмовлено в отриманні тимчасового дозволу на підключення до централізованої мережі водопостачання на період будівництва (т.1, а.с. 63).

У відповідь на вказаний лист відповідач листом №9/2 від 20.01.2011 року повідомив про безпідставність вимоги позивача на видачу технічних умов для тимчасового водопостачання до мереж з додатковим вузлом обліку, так як відповідач має технічні умови КП «Кременчукводоканал» на підключення яхтклубу «Посейдон» до мереж водопостачання та водовідведення та узгоджений проект на будівництво водопроводу та каналізації зі всіма службами, в т.ч. КП «Кременчукводоканал». Крім того, відповідач у зазначеному листі звернув увагу позивача на те, що йому не потрібне тимчасове водопостачання для будівництва, так як воду він використовує з насосної станції (т.1, а.с. 64).

У лютому 2013 року було введено в експлуатацію першу чергу об`єкта, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою в інспекції ДАБК у Полтавській області 25.02.2013 року за №ПТ 23 (т.1, а.с. 48-51).

Як зазначає позивач, 12.10.2016 року представниками КП «Кременчукводоканал» було здійснено обхід споруд та мереж водопостачання, в процесі якого виявлено несанкціоноване приєднання трубопроводу в бік яхтклубу «Посейдон» через запірну арматуру діаметром 150 мм у водопровідному колодязі на вуличному водопроводі діаметром 200 мм по вул. Б. Хмельницького. Колодязь знаходиться навпроти ЗОШ №2 поруч з газовою розподільчою камерою. При обстеженні також виявлено, що запірна арматура знаходиться у відкритому стані і інших споживачів води з цього трубопроводу, крім яхтклубу «Посейдон», в цьому районі немає. За результатами вказаного обстеження КП «Кременчукводоканал» складено акт №02/10 від 12.10.2016 року про самовільне водокористування (т.1, а.с. 16).

Крім того, 20.10.2016 року представниками КП «Кременчукводоканал» здійснено обстеження підключення системи господарсько-фекальної каналізації яхтклубу «Посейдон» разом з представником КП Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління, за результатами якого складено відповідний акт (т.1, а.с. 17).

Згідно з даними зазначеного акту виявлено, що прокладання напірного колектору не відповідає проекту «Яхт-клуб на березі р. Дніпро по вул. Б. Хмельницького в м.Кременчук Р. 204-2007 зовнішні мережі водопроводу та каналізації (НВК) 2008р.», що спричиняє порушення в роботі зливної каналізації. Визначено, що необхідно провести перекладання напірного колектору згідно з вказаним проектом.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а сторонами не надано пояснень щодо того, з якого моменту проект та проведені роботи по підключенню перестали відповідати технічним умовам та яким саме технічним умовам.

Начальником служби обліку і реалізації води КП «Кременчукводоканал» було проведено розрахунок витрат води за період з 12 вересня по 12 жовтня 2016 року відповідно до п. 3.3. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України (т.1, а.с. 13), згідно якого обсяг витрат води за місяць складає 91562 м.куб.

На підставі розрахунків витрат води позивачем складено рахунок №01/10 від 21.12.2016 року «за надані послуги з водопостачання та водовідведення» абоненту ТОВ «Яхтклуб «Посейдон», що підлягає сплаті за період з 12.09.2016 року по 12.10.2016 року на суму 762528,34 грн. (т. 1, а.с. 18).

КП «Кременчукводоканал» листом №16/9369 від 21.12.2016 року направив ТОВ «Яхтклуб «Посейдон» вимогу на сплату рахунку №01/10 від 21.12.2016 року на суму 762528,34 грн. за самовільне та безоблікове водокористування та вимогу про укладення договору з КП «Кременчукводоканал» на послуги з водопостачання та водовідведення (т.1, а.с. 15).

04.01.2017 року вказаний лист вручений адресату, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 18), однак, як стверджує позивач, вказаний лист було залишено відповідачем без відповіді.

Посилаючись на несанкціоноване підключення до мереж централізованого водопостачання та здійснення відповідачем водокористування без отримання відповідного дозволу та без укладення договору, що суперечить вимогам п. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, пункту 4.3 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року №190, позивач стверджує, що згідно з пунктами 3.3, 3.4 вказаних Правил відповідач має сплатити позивачу вартість витрат води із розрахунку пропускної спроможності труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу протягом одного місяця, що за розрахунками позивача складає 762528,34 грн.

Позов у даній справі обґрунтовано самовільним, всупереч вимог законодавства, підключенням до мереж водопостачання, водовідведення та водокористуванням без укладення договору.

Суд першої інстанції під час розгляду справи встановив, що позивач наполягає на тому, що спірна сума грошових коштів стягується з відповідача саме за самовільне підключення та водокористування без укладення договору на підставі п. п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, а не за завдану позивачу шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Згідно ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Положеннями статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» закріплено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, що укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

Про здійснення відносин щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення виключно на договірних засадах, відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», йдеться також у пункті 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила № 190).

Водночас, законодавством встановлена відповідальність за безоблікове водокористування за відсутності укладеного договору із підприємством водопостачання.

Статтею 46 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» у редакції, яка діяла на час складання актів про порушення, визначено, що особи, винні у самовільному підключенні споживачів до об`єктів та систем питного водопостачання і водовідведення притягаються до відповідальності згідно із законами України.

Положеннями ст. 47 цього Закону передбачено відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення, зокрема частиною 1-ю цієї статті визначено, що підприємствам питного водопостачання, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними правил користування системами питного водопостачання, пошкодження цих систем, а також внаслідок створення перешкод у проведенні аварійно-відновлювальних робіт, у забезпеченні нормальної експлуатації систем питного водопостачання або забруднення, засмічення чи виснаження джерел питного водопостачання, збитки відшкодовуються відповідно до законів України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли позадоговірні відносини із відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 року №30 затверджено Правила технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, відповідно до п. 1.1 - 1.3 яких, ці Правила встановлюють порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання та водовідведення міст та інших населених пунктів України.

Ці Правила є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, у тому числі юридичних осіб, що здійснюють технічну експлуатацію систем водопостачання та водовідведення, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - виробники).

У пункті 10.4.5. цих Правил зазначено, що у разі виявлення самовільного приєднання споживача до системи водопостачання, а також самовільних робіт на водопровідному вводі складається відповідний акт. При цьому плата за воду стягується згідно з вимогами Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 року №190.

Відповідно до п. 3.2. Правил водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Пунктом 3.4. Правил визначено, що розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Колегія суддів відзначає, що за диспозицією пунктів 3.2 та 3.4 Правил, безоблікове водокористування включає у себе дві самостійні дії за вчинення (здійснення) хоча б однієї з них наступає відповідальність, це самовільне приєднання до систем водопостачання та водовідведення, або самовільне користування ними.

За твердженням позивача підставою для подання позову є порушення, що відображені в акті від 12.10.2016 року про самовільне водокористування та в акті від 20.10.2016 року про обстеження підключення системи господарсько-фекальної каналізації яхтклубу «Посейдон» до міської централізованої системи водовідведення.

Так, за своїм змістом акт від 12.10.2016 року хоча й має назву «Про самовільне водокористування», проте фіксує лише факт самовільного приєднання до мереж і про самовільне водокористування в ньому нічого не зазначено.

Слід відзначити, що з усіх актів порушень (перевірки) чи інших доказів, не вбачається і не доводиться, що саме відповідач здійснив приєднання та здійснював водокористування чи зливання води у комунальні мережі водовідведення.

Як встановлено висновком експертів №2231/2232 складеним 29.03.2019 року за результатами проведеної комісійної судової будівельно-технічної експертизи, існує технічна можливість для сторонніх осіб здійснювати зливи стічних вод з асенізаторських машин до каналізаційної мережі, побудованої для ТОВ «Яхтклуб «Посейдон».

Акти КП «Кременчукводоканал» від 12.10.2016 року №02/10 про самовільне водокористування та від 20.10.2016 року про обстеження підключення системи господарсько-фекальної каналізації яхтклубу «Посейдон» до міської централізованої системи водовідведення, які покладені в основу позовних вимог, з боку позивача є єдиним доказом, однак не є беззаперечним і безумовним доказом у справі. Так, відповідні акти не доводять самовільне приєднання відповідача до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення чи самовільне користування ними, оскільки складалися позивачем без проведення фактичного обстеження технічного стану інженерного обладнання споруд ТОВ «Яхтклуб «Посейдон». З огляду на матеріали справи і наявні між сторонами правовідносини, то у колегії суддів викликають сумнів обставин, які в них відображенні, а сукупність наявних у справі доказів і пояснень сторін по справі свідчить про недостатність такого доказу як акт.

Дійсно законодавством не покладено обов`язок проводити фактичне обстеження технічного стану інженерного обладнання при виявлені факту самовільного приєднання до мереж централізованих водопостачання та водовідведення, однак проведення таких дій і не заборонено чинним законодавством. Наразі, у випадку вчинення відповідних дій у позивача могли бути докази окрім акту, якими можна було б покласти на підтвердження позовних вимог.

При цьому, вірно відхилено заперечення позивача про те, що оскільки акти відповідачем не оскаржувалися, а отже є чинними, адже такі акти не носять характеру обов`язкового до виконання ненормативного акту і є лише фіксацією порушення.

Крім цього, 25.05.2017 комісією у складі представників КП «Кременчукводоканал», представників ТОВ «Яхтклуб «Посейдон» та експерта по проведенню будівельних експертиз Маківського М.В. було проведено обстеження комунікацій за адресою: м.Кременчук, вул. Б. Хмельницького, 7а. Згідно результатів цього обстеження сторонами підтверджено відсутність використання відповідачем мереж централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №43-17 від 30.05.2017 року, проведеного експертом Маківським Миколою Володимировичем (т. 2, а.с. 24-37), встановлено:

- водопостачання будівлі яхт-клубу, розташованої в м. Кременчуці Полтавської області по вул. Богдана Хмельницького, 7А здійснюється із свердловини для забору води за допомогою насосної станції (фото № 1+2) для подачі вказаної води до накопичувального баку, а в подальшому до водорозбірних приладів;

- відведення стоків із будівлі яхт-клубу, розташованої в м. Кременчуці Полтавської області по вул. Богдана Хмельницького, 7А здійснюється через каналізаційний колодязь К2 самопливом до КНС, а звідти відходи відкачуються ти вивозяться спеціальними транспортними засобами.

Відповідний висновок від 30.05.2017 року не може встановити факт водокористування саме на час складання актів (12.10.2016 року та 20.10.2016 року), оскільки до складання вказаного висновку 03.11.2016 року працівниками позивача було виконано від`єднання системи господарсько-фекальної каналізації яхтклубу «Посейдон» від міської централізованої системи водовідведення, про що складено відповідний акт (т. 3, а.с. 159), а також 16.01.2017 року працівниками позивача було виконано відключення ТОВ «Яхтклуб «Посейдон» від централізованої мережі водопостачання (копія повідомлення про відключення - т. 1, а.с. 146).

Проте й вищевказані акти не встановлюють факт водокористування відповідача. У акті №02/10 від 12.10.2016 зазначено про несанкціоноване приєднання трубопроводу в бік яхтклубу «Посейдон» через запірну арматуру в водопровідному колодязі на вуличному водопроводі, який відповідно до акту від 20.10.2016 року є колектором зливної каналізації. Тобто, незважаючи на назву акту №02/10 від 12.10.2016 «Про самовільне водокористування», у даному випадку як встановлення факту водокористування так і факту, що це відповідач не було.

Позивачем при проведені перевірки не було встановлено наявність води в мережі, а також наявність руху води (тиску) саме в бік мережі яхтклубу «Посейдон» (не було зазначено жодних фактичних даних про фіксацію води вже в мережі відповідача). Відбір проби води на визначення джерела водопостачання не здійснювався, обстеження водопровідних мереж не проводилося.

Підключення відповідача до систем водопостачання та водовідведення здійснювалося за тимчасового дозволу позивача, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом огляду прихованих робіт монтажу зовнішніх мереж водопроводу та каналізації, виконаних ТОВ «Яхтклуб «Посейдон» про відповідність виконаних робіт проектній документації, будівельним нормам та технічним умовам від 25.08.2010 року, актом врізки водопроводу від 05.09.2010 року, актом на гідравлічні випробування змонтованого трубопроводу зовнішньої мережі водопроводу від 05.09.2010 року, а також актом приймання виконаних підрядних робіт за січень 2011 року на виконання врізки в діючий водопровід по вул. Б.Хмельницького, 7а. Тобто, відповідно до матеріалів справи приєднання було санкціоноване, відповідно до проекту та відбулось ще у 2010 році. Потім, після випробувань відбулось від`єднання.

З акту №02/10 від 12.10.2016 року, в якому фактично зафіксоване приєднання, не встановлено, що саме відповідач здійснив його.

Позивачем не було проведено обстеження водопровідних мереж, не встановлено, що саме відповідач є єдиним споживачем води з цього водопроводу. У зв`язку з тим, що не укладений договір, відсутня схема балансового розмежування водопровідних та каналізаційних мереж, відсутні акти розмежування балансової належності водопровідних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Колодязь, в якому виявлена врізка, знаходиться поза межами земельної ділянки, якою користується відповідач, власник колодязя невідомий та будь-хто має до нього доступ.

Отже, матеріали справи у своїй сукупності не доводять, що саме відповідач зробив врізку, а твердження позивача про несанкціоноване приєднання відповідача до трубопроводу лише тому, що він іде в бік яхтклубу, без наведення доказів, є припущенням.

Щодо Акту від 20.10.2016 року про обстеження підключення системи господарсько-фекальної каналізації яхт-клубу «Посейдон» до міської централізованої системи водовідведення, то цей акт не містить відомостей щодо встановлення самовільного підключення чи водокористування відповідача системою централізованого водопостачання та водовідведення. Тому, цей акт не стосується предмету заявленого позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем всупереч ст. 73 Господарського процесуального кодексу України не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність усіх складових для застосування деліктної відповідальності відповідача, а саме, не доведено вчинення саме відповідачем діяння і протиправного діяння, а також причинно-наслідкового зв`язку між таким діянням та шкодою завданою позивачу. Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність і необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим правомірно відмовив у їх задоволенні.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Надання адвокатом послуг щодо розгляду справи у суді першої інстанції підтверджують надані до матеріалів справи докази, а саме: копія договору про надання правничої допомоги від 16.01.2018 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Василишиним М.Р.; копія додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 16.01.2018 року; копія додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 19.07.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №264 виданого Василишину М.Р. 29.10.1996 року; копія довіреностей виданих відповідачем адвокату Василишину М.Р. від 16.01.2018 року та від 13.04.2019 року; платіжне доручення №231 від 22.07.2019 року про сплату відповідачем Василишину ОСОБА_1 Р. 32400,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата винагороди адвокату Василишину М.Р. за договором про надання правничої допомоги від 16.01.2018.».

При цьому, у п. 1 додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 19.07.2019 року сторонами договору вказано детальний опис правової допомоги, наданої адвокатом Василишиним М.Р. відповідачу. У п. 3 додаткової угоди вказано про прийняття відповідачем виконаних адвокатом послуг на загальну суму 32400,00 грн.

Таким чином, відповідачем надано належні та достатні докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 32400,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав, у зв`язку з чим, суд першої інстанції на думку суду апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем у відповідності до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, оцінивши заявлені до стягнення витрати, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, вірно встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення у розмірі 32400,00 грн. є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. На думку суду апеляційної інстанції у вказаній частині підстав для скасування рішення немає.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 року у справі №917/674/17 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 236, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 18.09.2019 року по справі №917/674/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.В. Ільїн