ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Справа№ 910/9767/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 12.12.2019

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 (повний текст складено 07.10.2019)

у справі № 910/9767/19 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс"

про стягнення 1 179 838,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2019 у справі № 910/9767/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 70 767,91 грн. трьох процентів річних, 155 273,32 грн. інфляційних втрат, 103 666,30 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 697,58 грн. Провадження у справі № 910/9767/19 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 746 464,55 грн. закрито. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем було сплачено на користь позивача основну заборгованість за договором в розмірі 746 464,55 грн., за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості за договором в розмірі 746 464,55 грн. та необхідність закриття провадження у справі у вказаній частині. Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги той факт, що в ході розгляду справи відповідачем було в повному обсязі сплачено на рахунок позивача суму основної заборгованості за договором, а також приймаючи до уваги те, що предметом діяльності відповідача є надання житлово-комунальних послуг споживачам, зокрема населенню, та враховуючи обставини, що наразі склались в частині невиконання населенням своїх зобов`язань перед відповідачем, щодо своєчасної та повної оплати комунальних послуг, а також наявність заборгованості по відшкодуванню відповідачу пільг та субсидій, наданих мешканцям та з метою запобігання настання негативних наслідків для населення, яке є кінцевими споживачами газу, зокрема і за спірним договором, суд вважає за можливе зменшити на 50% розмір нарахованої пені. Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 в частині зменшення пені та ухвалити нове рішення у цій частині про стягнення про стягнення з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у сумі 103 666,30 грн. Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму сплаченого судового збору.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник не погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені, вважає рішення в цій частині прийнятим з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 224, 233, 226 ГК України, ст.ст. 549-552, 599 ЦК України та процесуального права, зокрема, ст.ст. 76-79 ГПК України, без дослідження усіх обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

Скаржник вказує на те, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору, даний пункт відповідачем не оспорював ся та до нього не вносились зміни.

Також скаржник вказує на те, що із розрахунку вбачається, що відповідно до умов п.п. 8.2, 8.3 договору нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат проведені зі споживачем відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256.

Скаржник зазначає, що відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат, тощо. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/1010/16 від 12.06.2018.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019 справу № 910/9767/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Одночасно скаржником при поданні апеляційної скарги було заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19, оскільки повний текст оскаржуваного рішення скаржник отримав лише 11.10.2019.

Загальний порядок відновлення пропущених процесуальних строків врегульований ст. 119 ГПК України відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Північний апеляційний господарський суд, визнав подані матеріали достатніми для відкриття апеляційного провадження. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Суддя-доповідач доповів колегії суддів про закінчення проведення підготовчих дій та про необхідність призначення справи до розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 12.12.2019.

26.11.2019 від відповідача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, відповідач просив прийняти відзив на апеляційну скаргу і долучити його до матеріалів справи, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 у частині стягнення пені у сумі 103 666,30 грн. скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у стягненні пені. Перерахувати судові витрати, які покладені на відповідача, зменшивши суму стягненого судового збору на 1 554,99 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. А ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пені в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, що становить приблизно 3,6%, таким чином, стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (36%) є незаконним.

Також відповідач вказує на те, що на даний час заборгованість населення перед відповідачем за надані комунальні послуги становить 15 602 988,82 грн. Борг за управлінням праці та соціального захисту населення по відшкодуванню пільг та субсидій, наданих мешканцям, становить 421 549,38 грн., отже, причини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором є поважними. Позивач отримує додатковий прибуток, а відповідач понесе додаткові збитки в умовах, коли платежів від населення і так не вистачає на належне надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, що не відповідає принципу рівного захисту державою усіх суб`єктів господарювання, закріпленого у ст. 6 ГК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що нормами статті 263 ГПК України не передбачено виклад вимог у відзиві на апеляційній скарзі, тому вимоги відповідача про скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 у частині стягнення пені у сумі 103 666,30 грн. та ухвалення нового рішення в цій частині, яким відмовити у стягненні пені, перерахування судових витрат, які покладені на відповідача, зменшивши суму стягненого судового збору на 1 554,99 грн., не підлягають розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2019 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 скасувати в частині зменшення пені та ухвалити нове рішення у цій частині про стягнення про стягнення з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пені у сумі 103 666,30 грн. та стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-Сервіс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму сплаченого судового збору.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2019 заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 1 179 838,37 грн., у тому числі: основний борг у сумі 746 464,55 грн., пені у сумі 207 332,59 грн., трьох процентів річних у сумі 70 767,91 грн., інфляційних втрат у сумі 155 273,32 грн.; судового збору.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позов просить зменшити розмір стягуваної пені до 1 000,00 грн., у зв`язку із тим, що на даний час загальна заборгованість населення перед відповідачем за надані комунальні послуги становить 15 602 988,82 грн. Борг за управлінням праці та соціального захисту населення по відшкодуванню пільг та субсидій, наданих мешканцям, становить 421 549,38 грн., тобто, саме ці обставини стали підставою несвоєчасної оплати відповідачем спожитого за договором газу. На даний час заборгованість за спожитий газ погашена відповідачем у повному обсязі (копії платіжних доручень додаються, оригінали у відповідача), тому розмір стягуваної з відповідачем пені має бути зменшений судом до 1 000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в подальшому - Акціонерне товариство "Нафтогаз України", та відповідачем укладено договір № 2252/1718-ТЕ-41 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого позивач, за договором постачальник, зобов`язується поставити відповідачу, за договором споживачу, у 2017-2018 роках природний газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із п.п. 2.1, 2.3 договору позивач передає відповідачу з 01.10.2018 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2081 тис.куб.метрів у тому числі по місяцях: жовтень - 231,0 тис.куб.м, листопад - 338,0 тис.куб.м, грудень - 373,0 тис.куб.м, січень - 446,0 тис.куб.м, лютий - 388,0 тис.куб.м, березень - 305,0 тис.куб.м. Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених у п. 2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору.

Умовами п.п. 3.1, 3,7 договору, право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 3.10 договору відповідач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання позивачем своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Згідно із п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 4942 грн, крім того ПДВ - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ вартість - 5930,40 грн.

Додатковою угодою № 1 від 11.01.2018 сторони, зокрема, погодили внести зміни у п. 8.2 договору та викласти його у наступній редакції: "У разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, а який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256".

Додатковою угодою № 2 від 06.04.2018 сторони, зокрема, погодили внести зміни в п. 2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: "Позивач передає відповідачу з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 315 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях: квітень - 240 тис.куб.м, травень - 75 тис.куб.м".

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.05.2018.

Додатковою угодою № 3 від 15.06.2018 сторони, зокрема, погодили внести зміни в п.2.1 Договору та доповнити його наступним абзацом: "Позивач передає відповідачу з 01.06.2018 по 31.07.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 130 тис.куб.метрів у тому числі по місяцях: червень - 65 тис.куб.м, липень - 65 тис.куб.м".

Також сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.07.2018.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Факт постачання відповідачем та прийняття відповідачем природного газу на загальну суму 6 998 376,08 грн. за період з жовтня 2017 по березень 2018 року, підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018 та від 31.03.2018, які акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідно до п.6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проведено несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 30.05.2019 за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 746 464,55 грн., що підтверджується сальдо відповідача, випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи, а також витягами із особового рахунку за спірний період.

Також із матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи відповідачем було сплачено на користь позивача основну заборгованість за договором в розмірі 746 464,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4540 від 24.07.2019 на суму 350 000,00 грн. та № 476 від 02.08.2019 на суму 396 464,57 грн., належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості за договором в розмірі 746 464,55 грн та із необхідністю закриття провадження у справі у зазначеній частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 8.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно із пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, а який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється з згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши розрахунок пені, доданий позивачем до позовної заяви, дійшла висновку, що сума пені у розмірі 207 332,59 грн. є правильною, нарахованою із дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Однак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, щодо наявності підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення пені до 1 000,00 грн., враховуючи викладене та наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Також, слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Поняття значно та надмірно, при застосуванні частини 3 статті Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України) та засадах господарського судочинства, визначених статтею 2 Господарського процесуального кодексу України.

Правова позиція Верховного Суду "Щодо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій" (пункт 13 постанови Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17) наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Так, мотивуючи клопотання про зменшення пені 1 000,00 грн. відповідач вказав, що на даний час загальна заборгованість населення перед відповідачем за надані комунальні послуги становить 15 602 988,82 грн. Борг за управлінням праці та соціального захисту населення по відшкодуванню пільг та субсидій, наданих мешканцям, становить 421 549,38 грн., тобто, саме ці обставини стали підставою несвоєчасної оплати відповідачем спожитого за договором газу. На даний час заборгованість за спожитий газ погашена відповідачем у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач під час розгляду даної справи у суді сплатив заборгованість перед позивачем.

Отже, з огляду на викладене вище, враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем було в повному обсязі сплачено на рахунок позивача суму основної заборгованості за договором, а також приймаючи до уваги те, що предметом діяльності відповідача є надання житлово-комунальних послуг споживачам, зокрема, населенню, та враховуючи обставини, що наразі склались в частині невиконання населенням своїх зобов`язань перед відповідачем, щодо своєчасної та повної оплати комунальних послуг, а також наявність заборгованості по відшкодуванню відповідачу пільг та субсидій, наданих мешканцям та з метою запобігання настання негативних наслідків для населення, яке є кінцевими споживачами газу, зокрема і за спірним договором № 2252/1718-ТЕ-41 від 06.10.2017, розмір нарахованої позивачем пені є досить великим, в той час як період прострочення - незначним, то колегія суддів апеляційного господарського суду, дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір пені на 50%, отже, з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 103 666,30 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 920/437/19.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем, із порушенням умов договору, перевіривши розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, доданий до позовної заяви, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми інфляційних втрат 155 273,32 грн. та 3% річних 70 767,91 грн. трьох відсотків і вважає зазначені суми правильними, обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційного господарського суду, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які б могли бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявними матеріалами у ній матеріалами, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі 910/9767/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9767/19 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Матеріали справи № 910/9767/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 17.12.2019.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім