ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа№ 910/7440/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Качкурова С.В. - адвокат

від відповідача: Братищенко Ю.О. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухвалене 23.09.2019, повний текст якого складено 03.10.2019

у справі № 910/7440/19 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»

про стягнення заборгованості в розмірі 3 078 073,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 822 553,12 грн. за поставлену за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560989 від 09.07.2018, але неоплачену теплову енергію, інфляційних втрат в сумі 61 500,65 грн., пені в сумі 179 066,70 грн. та 3 % річних в сумі 14 952,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2019, повний текст якого складено 03.10.2019, у справі № 910/7440/19 позов задоволено частково:

- до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено основний борг в сумі 1 822 553,12 грн., пеню в сумі 179 066,70 грн., 3% річних в сумі 14 952,89 грн., інфляційні втрати в сумі 36 297,50 грн.;

- в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 400 000,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 25 203,07 грн. відмовлено;

- в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 600 000,00 грн. провадження у справі закрито.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується той факт, що відповідач, в порушення умов договору, не виконує взяті на себе зобов`язання з внесення оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року в розмірі 2 822 553,12 грн.;

- водночас відповідачем сплачено позивачу заборгованість за спірний період у загальному розмірі 1 000 000,00 грн. згідно платіжних доручень № 4336 від 03.06.2019 на суму 400 000,00 грн., № 460 від 31.07.2019 на суму 300 000,00 грн. та № 4648 від 27.08.2019 на суму 300 000,00 грн.;

- оскільки кошти в розмірі 400 000,00 грн., сплачені відповідачем до звернення позивача з позовом до суду та до відкриття провадження у справі, у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної суми слід відмовити;

- з огляду на те, що кошти в розмірі 600 000,00 грн. сплачені відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, провадження у справі в частині стягнення вказаної суми підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з якою господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору;

- якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць, з огляду на що вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Крім того, при вирішенні спору сторін по суті суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені.

Не погоджуючись з рішенням, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7440/19 в частині стягнення пені в сумі 178 066,70 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути пеню у сумі 1 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що наявні підстави для зменшення розміру присудженої до стягнення пені оскільки:

- по суті відповідач є посередником між населенням та позивачем і несвоєчасне виконання відповідачем обов`язків по сплаті спірної заборгованості обумовлено саме невиконанням населенням своїх обов`язків по оплаті теплової енергії;

- за умовами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 % суми боргу, що загалом встановить 3,6 % річних, в той час як нарахована позивачем пеня становить 36 % річних, а відтак, відповідач не в змозі перекласти тягар сплати пені на споживачів-боржників;

- відповідач вживає всіх заходів для стягнення боргу зі споживачів, в тому числі подає заяви про видачу судових наказів та позовні заяви про стягнення боргу;

- основними функціями санкцій господарсько-правової відповідальності, в тому числі пені, є превентивна, виховна та каральна. У даному випадку реалізація каральної функції пені (а саме такі наслідки настануть для відповідача у разі стягнення пені у суму 179 066,70 грн., що приблизно дорівнює розміру оплати за тепло цілого багатоквартирного будинку) є необґрунтованою, оскільки вини відповідача у відсутності коштів на оплату тепла не має, а для реалізації виховної функції достатньо буде пені в сумі 1 000,00 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що ним до суду першої інстанції були подані відзив на позовну заяву з довідкою про наявний борг за житлово-комунальні послуги після закінчення підготовчого провадження у справі. В обґрунтування причин пропуску строку для подання відзиву відповідачем було вказано те, що між сторонами тривав процес узгодження мирової угоди (цей факт визнав представник позивача в судовому засіданні), в зв`язку з чим розгляд справи за клопотанням сторін неодноразово відкладався, а тому подання відзиву як заперечення позовних вимог і боргу унеможливило б укладення мирової угоди.

Відповідачем до апеляційної скарги додано копію довідки № 110/010-744/2 від 05.08.2019, проте вказана довідка вже подавалась до суду першої інстанції разом з відзивом, а відтак, такий доказ не можна вважати додатковим в розумінні ст. 269 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 справа № 910/7440/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.11.2019 колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Алданова С.О., Мартюк А.І.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7440/19;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 27.11.2019;

- роз`яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/7440/19 призначено на 04.12.2019 о 12:40;

- сторони попереджено, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

18.11.2019 від відповідача надійшли Додаткові пояснення до апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019, в якому відповідач зазначає, що в розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є колективним споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає позивач; що відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається; що стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 36% річних, є незаконним, оскільки суд не застосував норми ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», частиною 1 якої встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, до яких відносяться послуги з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний платити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, що становить приблизно 3,6% річних, і що згідно з ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

27.11.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019, в якому позивач зазначає, що нарахування пені здійснено ним відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства; що відносини відповідача із споживачами (населенням) та неможливість стягнення з них пені, нарахованої позивачем, даної справи не стосується, так як за невиконання відповідачем умов Договору настає відповідальність саме відповідача.

Станом на 04.12.2019 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

09.07.2018 позивач як постачальник та відповідач як споживач уклали договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560989 (далі Договір) (а.с. 19-20), відповідно до умов якого, позивач зобов`язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а відповідач - отримувати її та оплачувати відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язується безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із відповідачем (Додатки 3,4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими відповідачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку № 1.

Згідно з п. 2.2.2 Договору позивач зобов`язується щомісячно оформляти для відповідача:

- величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком відповідача за розрахунковий період (місяць);

- рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок;

- акт звіряння розрахунків;

- акт приймання-передавання товарної продукції.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору відповідач зобов`язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку № 2.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2019. Керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовились про те, що дія Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018 (п. 4.1, п. 4.2 Договору).

Додатком № 2 до Договору (а.с. 23-24) сторонами узгоджено тарифи та порядок розрахунків, зокрема те, що:

- розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 26.04.2018 № 700, за кожну відпущену гігакалорію без урахуванням ПДВ: 1 078,96 грн./Гкал (п. 1);

- у разі встановлення у відповідача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоду визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (Додатки 3,4) (п. 2);

- у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії відповідача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, відповідачем додаються теплові втрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з п. 1.3 Додатка 1 (п. 3);

- дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - 25 число звітного місяця (п. 4);

- відповідач, що має будинкові прилади обліку (незалежно від балансової належності приладів обліку теплової енергії), щомісячно надає позивачу звіт по фактичному споживанню теплової енергії в РТМ за адресою: вул. Будівельників, 25 - не пізніше 28 числа звітного місяця (п. 5);

- у разі відсутності у відповідача будинкових комерційних приладів обліку або ненадання відповідачем показників приладів обліку у встановлені цим Додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається: на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в Додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія; на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в Додатках 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія (п. 8);

- відповідач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ за адресою: вул. Будівельників, 25 оформлений позивачем рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 9);

- відповідач на розрахунковий рахунок позивача, відкритий у ТВБВ № 100/020 філії-Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк», щомісячно:

1. забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок позивача - п/р НОМЕР_1 ;

2. до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок позивача згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо: п/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб споживачів тарифної групи «інші»; п/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб бюджетних споживачів; п/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб релігійних організацій.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача 2 882 553,12 грн. боргу за спожиту теплову енергію у гарячій воді за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, інфляційні втрати в сумі 61 500,65 грн., пеню в сумі 179 066,70 грн., 3% річних сумі 14952,89 грн.

Суд першої інстанції при вирішенні спору по суті встановив, що 400 000,00 грн. з загальної суми боргу відповідачем були сплачені до звернення позивача до суду та до відкриття провадження у справі за платіжним дорученням № 4336 від 03.06.2019, а 600 000,00 грн. - після звернення позивача до суду з цим позовом за платіжними дорученнями № 460 від 31.07.2019 на суму 300 000,00 грн. та № 4648 від 27.08.2019 на суму 300 000,00 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції позов задовольнив частково, стягнувши з відповідача основний борг в сумі 1 822 553,12 грн., пеню в сумі 179 066,70 грн., 3% річних в сумі 14 952,89 грн., інфляційні втрати в сумі 36 297,50 грн.

У частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 400 000,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 25 203,07 грн. у позові відмовлено, в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 600 000,00 грн. провадження у справі закрито.

Зменшуючи розмір заявлених інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано те, що, якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Ухвалюючи спірне рішення, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення розміру пені за клопотання выдповыдача, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені.

Відповідач оспорив у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в сумі 178 066,70 грн. і просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню в сумі 1 000,00 грн., зазначивши, що звертався до суду першої інстанції з відповідним клопотанням, яке судом не було задоволено.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення щодо часткового задоволення вимог про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому під час розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 1 822 553,12 грн., 3% річних в сумі 14 952,89 грн., інфляційних втрат в сумі 36 297,50 грн.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 179 066,70 грн. - апелянт вважає, що при ухваленні рішення в цій частині судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки суд, вирішуючи спір щодо вимог про стягнення пені не застосував норми ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 275 ГК України за договором енергопостачання, до яких відноситься спірний Договір, підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов`язку з оплати поставленої позивачем теплової енергії у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок пені, встановив, що розрахунок позивач є правильним, з чим колегія суддів погоджується.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені до 1 000,00 грн., яке викладено у відзиві на позов, слід зазначити таке.

Суд першої інстанції при вирішення спору по суті дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру неустойки, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування наявності підстав для зменшення відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції послався на те, що предметом діяльності відповідача є надання житлово-комунальних послуг споживачам (п. 2.2 Статуту); що за умовами спірного Договору гаряча вода постачається для забезпечення теплом і гарячою водою багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2; що на даний час заборгованість населення перед відповідачем за надані комунальні послуги становить 15 602 988,82 грн., а Управління праці та соціального захисту населення по відшкодуванню пільг та субсидій, наданих мешканцям - 451 549,38 грн.

Отже, в обґрунтування наявності підстав для зменшення пені відповідач фактично послався на те, що невиконання ним свого зобов`язання з оплати теплової енергії за Договором є наслідком несвоєчасної сплати такої енергії мешканцями багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2.

Фактично, на такі самі обставини відповідач послався і в апеляційній скарзі, додатково зазначивши, що вживає всіх заходів для стягнення боргу зі споживачів, в тому числі подає заяви про видачу судових наказів та позовні заяви про стягнення боргу, однак доказів на підтвердження як того, що мешканці багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2 не сплачують йому теплову енергію, так і того, що він вживає заходів для стягнення саме з вказаних мешканців плати за надані послуги, відповідач суду не надав.

Посилання відповідача на те, що його вини у відсутності коштів на оплату тепла не має, що невиконання ним свого зобов`язання з оплати теплової енергії за Договором є наслідком несвоєчасної сплати такої енергії мешканцями багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 2 колегією суддів не приймаються з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Порушення контрагентами відповідача (зокрема мешканцями) своїх зобов`язань перед відповідачем, так само як і відсутність прибутку становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки. Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, уклавшого з ним цей договір.

Крім того, слід зазначити про те, що перебування відповідача у складному матеріальну становищі також не змінює погоджену сторонами дату оплати теплової енергії та не звільняє його від відповідності за порушення умов Договору.

Щодо посилань відповідача на те, що в розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є колективним споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, яку надає позивач; що відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається; що стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 36% річних, є незаконним, оскільки суд не застосував норми ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», частиною 1 якої встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, до яких відносяться послуги з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний платити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, що становить приблизно 3,6% річних, - слід зазначити таке.

Відповідно до п. 9 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» колективний споживач має право укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем.

Частиною 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону:

1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);

2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);

3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі укладення договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем такий договір укладається з виконавцем відповідної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку від власного імені. Умови укладення та виконання такого договору, а також відносини між колективним споживачем та індивідуальними споживачами регулюються статутом такого об`єднання та рішеннями його уповноважених органів управління.

Однак, як слідує з преамбули Договору, сторонами, які уклали цей Договір, є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Постачальник та Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» - Споживач в особі директора, який діє не підставі Статуту.

Тобто відповідач не може вважатись колективним споживачем в розумінні п. 9 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а Договір не має ознак договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем в розумінні частин 1, 6 статті 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що до правовідносин сторін Договору не застосовуються норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», що стосуються порядку укладення договору про надання комунальної послуги об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку як колективним споживачем, і, відповідно, норми ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» щодо відповідальність за неналежне виконання такого договору.

Послання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» як на підставу зміни оспореного рішення в частині розміру стягнутої з відповідача пені є безпідставними і до уваги колегією суддів також не приймаються.

Колегія суддів погоджується з думкою позивача, висловленою в відзиві на апеляційну скаргу, що за невиконання відповідачем Договору настає відповідальність саме відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідачем не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов`язує можливість зменшення розміру пені.

Викладені відповідачем в апеляційній сказі обставини вказаного висновку не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції правільно задовольнив позовні вимоги про стягнення пені за розрахунками позивача в сумі 179 066,70 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7440/19 в оскаржуваній частині відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються:

- судові витрати позивача за звернення з позовом - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог;

- судові витрати відповідача за звернення з апеляційною скаргою - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7440/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 у справі № 910/7440/19 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7440/19.

Повний текст постанови складено: 13.12.2019

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова