ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/11947/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Бєляєв А.П, адвокат, довіреність № 13/19 від 01.01.19;

від відповідача - Малярчук Ю.Б., адвокат, довіреність № 2-468д від 28.12.18;

від третьої особи - приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" - представник не прибув;

від третьої особи - Товарна біржа "Українська енергетична біржа" - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/11947/18 (суддя Нечай О.В., повний текст складено - 10.10.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" до Акціонерного товариства "Укргазвидобування", треті особи - приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь", Товарна біржа "Українська енергетична біржа" про стягнення 5 035 109,49 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

У вересні 2018 товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про відшкодування збитків, стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 5 035 109,49 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі №910/11947/18 позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 72 732,29 грн. збитків, 2 708 533,72 грн. штрафу, 41 718,99 грн. витрат по оплаті судового збору, 8 433,50 грн. витрат по оплаті послуг адвоката. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовано частково; позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 708 533,72 грн. штрафу, 40 628,05 грн. витрат по оплаті судового збору, 8 433,50 грн. витрат по оплаті послуг адвоката. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 12.06.2019 вказану постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовано, а справу № 910/11947/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом нового розгляду Господарським судом міста Києва 03.10.2019 прийнято рішення, яким провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн. закрито; позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 72 732 грн. 29 коп.; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд, закриваючи провадження у справі в частині вимоги про стягнення штрафу, виходив з того, що оскільки відповідач поставив позивачу 511,349 т палива неналежної якості, вимоги позивача про стягнення 2 708 533,72 грн. штрафу є обґрунтованими, проте враховуючи те, що матеріалами справи, а саме, банківськими виписками по особовому рахунку відповідача, підтверджується оплата, здійснена в ході розгляду даної справи, відповідачем позивачу штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн., провадження у справі в частині цієї вимоги підлягає закриттю на підставі 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмету спору).

Задоволення вимоги про стягнення збитків мотивовано тим, що додаткові витрати були понесені позивачем внаслідок поставки відповідачем палива неналежної якості.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій оскаржує рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі за вимогою про стягнення штрафу та в частині задоволення позовної вимоги про стягнення збитків.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на неправомірність нарахування штрафу на підставі норми ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки, на його думку, зазначена норма встановлює двадцятивідсотковий розмір штрафу виключно для порушників господарських зобов`язань, що відносяться до державного сектору економіки, до яких відповідач не належить.

Так, за доводами апелянта, наведене є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення штрафу.

Крім цього, апелянт, заперечуючи проти покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення збитків, посилається на те, що відповідач ще 16.03.2018 повідомив позивача про готовність прийняти цистерни та не повинен нести відповідальність за простій вказаних цистерн, які лише 29.03.2018 пішли з комбінату, оскільки вказаний простій відбувся не з вини відповідача.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третіх осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, Товарною біржою "Українська енергетична біржа" 19.09.2017 укладено Договір купівлі-продажу нафтопродуктів на довгостроковій основі № БТД14/6620/пд-17 (далі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 3.1.1 Договору його предметом є купівля-продаж дизельного палива (ДП-Л-Євро5-В0/ДП-3-Євро5-В0) власного виробництва відповідача в кількості 21840 т (+/-10% в опціоні продавця).

Вид, кількість, ціна, строк відвантаження та умови передачі нафтопродуктів визначаються у відповідних угодах до цього договору. Якість нафтопродуктів повинна відповідати вимогам ТУ та Державного стандарту, встановлених для даного виду нафтопродуктів. Нафтопродукти поставляються частинами згідно з угодами до даного договору протягом строку дії договору.

Строк дії Договору, відповідно до умов п. 11.1, встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного завершення виконання зобов`язань, що були розпочаті до вказаної дати на підставі укладених угод до даного Договору.

З метою забезпечення виконання покупцем зобов`язань за вищевказаним Договором між його сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 від 23 листопада 2017 (далі - Додаткова угода), за умовами якої позивач зобов`язався сплатити відповідачу гарантійне забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному договору у розмірі 5 % від загальної вартості нафтопродуктів, яке складає 2 103 055,08 грн.

Згідно з п. п. 3, 5 Додаткової угоди гарантійне забезпечення виконання зобов`язань по Договору залишається на рахунку продавця до моменту повного виконання умов Договору. У разі, якщо у покупця існує заборгованість по Договору, продавець має право погасити борг покупця за рахунок коштів гарантійного забезпечення виконання зобов`язань по Договору.

Крім того, на виконання умов Договору сторони уклали Угоду №БТД14/8386/03/пд-18 від 22.02.2018, за умовами якої погодили поставку у березні 2018 року 1680 т дизельного палива, у тому числі 840 т - протягом 1-15 березня 2018 року, інші 840 т - протягом 16-31 березня 2018.

Згідно з умовами п. п. 4, 6 Угоди № БТД14/8386/03/пд-18 від 22.02.2018 попередня загальна вартість нафтопродуктів становить 44 451 993,60 грн. з урахуванням ПДВ. Поставка нафтопродуктів здійснюється залізницею та/або автотранспортом на умовах EXW франко-завод Шебелинського відділення з переробки газового конденсату та нафти філії Управління з переробки газу та газового конденсату ПАТ "Укргазвидобування".

Приймання, транспортування нафтопродуктів здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуск нафти і нафтопродуктів чи Інструкції з контролю якості нафти і нафтопродуктів (п. 3.10 Договору).

Відповідно до п. п. 6.1.4 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 271/121 від 04.06.2007, зареєстрованої Міністерством юстиції України 04.07.2007 за № 762/14092, перед прийманням нафти та/або нафтопродукту необхідно: відібрати точкові проби з транспортного засобу і скласти сукупну пробу у відповідності до вимог ДСТУ 4488 та розділу 4.2. цієї інструкції для проведення приймально-здавальних і контрольних випробувань; перевірити у пробах нафтопродуктів (візуально) наявність води і механічних домішок; зареєструвати відібрану сукупну пробу нафти та/або нафтопродукту в журналі реєстрації проб за формою № 3-НК і провести приймально-здавальні випробування; порівняти дані приймально-здавальних випробувань з даними паспорта якості вантажовідправника і, у разі відсутності розбіжностей, надати дозвіл на зливання нафти та/або нафтопродукту.

За умовами укладеного між позивачем та третьою особою - 1 Договору №1102/17 від 20.11.2017, поставку нафтопродуктів передбачено здійснювати третій особі - 1.

Платіжними дорученнями №000008708 від 15.09.2017, №000012062 від 01.12.2017 підтверджується факт здійснення позивачем відповідачу попередньої оплати у розмірі 38 136 077,08 грн., а також гарантійного внеску в розмірі 2 103 055,08 грн.

На виконання умов згаданого Договору та угоди відповідач у березні 2018 відвантажив позивачу на станцію Сартана Донецької залізниці 1711,841т дизельного палива, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

З указаного обсягу 511,349 т дизельного палива, що надійшло у залізничних цистернах №№74951500, 74749805, 74734070, 74128075, 74132689, 74229006, 72303803, 73747875, 72768906 за накладними №№ 44065340, 44140101, 44132561, виявилося неналежної якості, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами відбору проб №№1 від 05.03.2018, 2 від 16.03.2018, паспортами якості №№ 367/18КР, 368/18КР, 369/18КР від 09.032018, 429/18КР, 432/18КР, 434/18КР від 19.03.2018 та не заперечується відповідачем.

Листом № 03-18-01 від 27.03.2018 позивач повідомив відповідача про відмову від Договору у зв`язку з істотним порушенням умов Договору щодо якості поставленого товару, просив останнього повернути йому суму гарантійного забезпечення та попередньої оплати за непоставлений товар.

Позивач, посилаючись на те, що гарантійний платіж йому не повернутий, а попередня оплата повернута з простроченням, звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму гарантійного платежу у розмірі 2 103 055,08 грн. та 150 788,40 грн. 3% річних, нарахованих за несвоєчасне повернення суми попередньої оплати.

Крім того, позивач зазначав, що поставка відповідачем неякісного товару зумовила понаднормове використання залізничних вагонів з цим товаром, за час вирішення питань щодо якості та очікування розпорядження відповідача на повернення цього товару ним понесені додаткові витрати у розмірі 72 732 грн., які позивач просив стягнути з відповідача, як збитки (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Крім того, за поставку неякісного товару позивач просив стягнути з відповідача на свою користь штраф 20 % вартості неякісного товару у розмірі 2 708 533,72 грн.

Як вже було вказано, за результатом нового розгляду 03.10.2019 місцевим господарським судом прийнято рішення, яким провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення штрафу за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн. закрито; позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 72 732 грн. 29 коп.; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Відповідачем оскаржується вказане судове рішення в частині закриття провадження у справі за вимогою про стягнення штрафу та в частині задоволення позовної вимоги про стягнення збитків.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали даної справи та апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Стосовно закриття провадження у справі щодо вимоги про стягнення штрафу, апеляційний суд, погоджуючись із вказаним висновком суду першої інстанції в наведеній частині, виходить з нижчевикладеного.

Відповідно до ч. 7 ст. 269 Господарського кодексу України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст.231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Абзац другий ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачає, що за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робі, послуг) стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Як вже вказувалося, відповідач у березні 2018 відвантажив позивачу 1711,841т дизельного палива, з обсягу якого 511,349 т, що надійшло у залізничних цистернах №№74951500, 74749805, 74734070, 74128075, 74132689, 74229006, 72303803, 73747875, 72768906 за накладними №№ 44065340, 44140101, 44132561, виявилося неналежної якості, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами відбору проб №№1 від 05.03.2018, 2 від 16.03.2018, паспортами якості №№ 367/18КР, 368/18КР, 369/18КР від 09.032018, 429/18КР, 432/18КР, 434/18КР від 19.03.2018.

Обставини щодо поставки позивачу палива неналежної якості у вказаному обсязі відповідачем визнаються.

Таким чином, враховуючи обставини поставки відповідачем позивачу 511,349 т палива неналежної якості, з урахуванням узгодженої сторонами ціни цього товару 26530,22 грн./т та 26459,52 грн./т, вимоги позивача про стягнення 2 708 533,72 грн. штрафу (178,448 т х 26530,22 грн. х 20%)+(332,901 т х 26459,52 грн. х 20%) є обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно неправомірності нарахування штрафу на підставі вказаної норми ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки, на його думку, зазначена норма встановлює двадцятивідсотковий розмір штрафу виключно для порушників господарських зобов`язань, що відносяться до державного сектору економіки, до яких відповідач не належить.

Так, приписи пункту 7 ст. 269 Господарського кодексу Україн, який встановлює право покупця (одержувача) товару неналежної якості стягнути, зокрема, з постачальника штраф, є, за умови невстановлення сторонами розміру штрафу у договорі та невизначення його розміру законом, відсилочними до іншої норми, якою передбачений двадцятивідсотковий розмір штрафу за поставку неякісної; і в даному випадку, за наведених умов (невизначення іншого розміру штрафу) не має значення організаційна форма сторони, що порушила господарське зобов`язання та поставила неякісну продукцію.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2010 у справі №6/58-09.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ані договором, ані законом інший розмір штрафу за поставлену неякісну продукцію не було встановлено, вказана вимога позивача є обґрунтованою, а тому підстави для відмови у її задоволенні відсутні.

При цьому, слід також зазначити, що за даними сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України SMIDA (т.1, а.с.222 - 223) 100 % акцій ПАТ "Укргазвидобування" належить ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в свою чергу, 100 % акцій якого належить Державі Україна в особі Кабінету Міністрів України.

Таким чином, відповідача можна віднести до підприємств, що належать до державного сектору економіки.

Окрім наведеного, слід зазначити, що відповідно до додатку 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №64-р компанія "Укргазвидобування" () належить до підприємств державного сектору економіки.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про відсутність підстав для нарахування штрафу відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

В свою чергу, в ході розгляду даної справи відповідачем було сплачено позивачу штраф за поставку неякісного товару в розмірі 2 708 533,72 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку відповідача та не заперечується останнім.

Так, оплата вказаної суми штрафу була здійснена відповідачем в добровільному порядку на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 у даній справі, якою рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовано частково, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 708 533,72 грн. штрафу, 40 628,05 грн. витрат по оплаті судового збору, 8 433,50 грн. витрат по оплаті послуг адвоката. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 12.06.2019 вказану постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/11947/18 скасовано, а справу № 910/11947/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи визнання правомірним нарахування позивачем відповідачу штрафу за поставку неякісної продукції у заявленій до стягнення сумі, а також наявність доказів її оплати Акціонерним товариством "Укргазвидобування", колегія суддів вважає за недоцільне присуджувати повторно до стягнення зазначений штраф у розмірі 2 708 533,72 грн., зі здійсненням повороту виконання раніше сплачених коштів, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі в частині вказаної вимоги на підставі 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (у зв`язку з відсутністю предмету спору).

Отже, в частині закриття провадження оскаржуване рішення не підлягає зміні чи скасуванню.

Також, колегія суддів вважає відсутніми підстави для задоволення вимог апеляційної скарги в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 72 732 грн. 29 коп., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує її інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань - причиною.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Так, позивач постачав ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" нафтопродукти, які були закуплені у відповідача, а тому третій особі було поставлено 9 цистерн неякісного пального.

В очікуванні повернення на адресу відповідача вказані цистерни простоювали, і за час цього простою третій особі - ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" було нараховано ПАТ "Укрзалізниця" 176 810,40 грн. плати за користування відповідними цистернами.

Позивач надає ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" послуги з організації перевезень вантажів залізницею за договором №МШ31-12/14 від 31.12.2014, відповідно всі платежі, що пов`язані з перевезенням залізницею вантажів клієнта сплачуються з облікового рахунку товариства позивача у розрахунковому підрозділі ПАТ "Укрзалізниця" з компенсацією клієнтом їх вартості та сплатою експедиторської винагороди.

Позивачем визначено збитки, які складаються із плати за користування вагонами в сумі 72 370,44 грн. та винагороди експедитора в сумі 361,85 грн., в загальному розмірі 72 732,29 грн. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог).

Так, зазначені суми ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" сплатило у зв`язку з простоєм вагонів та за їх експедирування під час простою, а згодом списало з особового рахунку позивача у розрахунковому підрозділі ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644.

Апелянт, заперечуючи проти покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення збитків, посилається на те, що відповідач ще 16.03.2018 повідомив позивача про готовність прийняти цистерни та не повинен нести відповідальність за простій вказаних цистерн, які лише 29.03.2018 пішли з комбінату, оскільки вказаний простій відбувся не з вини відповідача.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

Так, 04.03.2018 о 16-15 3 вагони з паливом (178,448 т) за залізничною накладною 44065340 надійшли на під`їзну колію ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь"; 05.03.2018 для лабораторних випробувань був проведений відбір проб з трьох цистерн; 06.03.2018 - 09.03.2018 проводилися лабораторні випробування дизельного палива, та 09.03.2018 були отримані аналізи по кожній цистерні окремо.

На адресу вантажовідправника - ПАТ "Укргазвидобування" 13.03.2018 було направлено лист №089ЛС-04/1192 про направлення на комбінат представників для спільного приймання наступної партії палива, яка зайде на комбінат.

Крім цього, 14.03.2018 о 10-05 3 вагони з пальним (158,036 т) по залізничній накладній 44140101 надійшли на під`їзну колію ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", а 15.03.2018 на адресу останнього надійшов лист № 06-03-1162-5 вантажовідправника (ПАТ "Укргазвидобування") з приводу направлення представника ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" для проведення аналізу арбітражної проби дизельного палива.

Для лабораторних випробувань 16.03.2018 був проведений відбір проб з 3 вагонів з дизельним паливом (158,036 т), що надішли за залізничною накладною 44140101. Також, 16.03.2018 о 00.10 год. 3 вагони з дизельним паливом (174,865 т) за залізничною накладною 44132561 надійшли на під`їзну колію ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Вантажоодержувачем 19.03.2018 отримано лист №06-01-1188-5 від 16.03.2018 р. від відповідача, про те, що дизельне паливо, відвантажене на комбінат в 9 цистернах не відповідає вимогам ДСТУ 7688 : 2015 "Паливо дизельне. ТУ ".

Також, 19.03.2018 відповідачем надісланий лист № 06-10-1213-5 від 19.03.2018 р. про його згоду на оплату провізної плати 9-ти цистерн та всіх додаткових зборів, пов`язаних з переадресацією цистерн із зазначенням реквізитів для їх повернення.

Крім цього, у вказану дату ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" направило заявку до ПАТ "Укрзалізниця" про адресування та 19.03.2018 був отриманий наказ №196 від залізниці на переадресацію.

Цистерни 20.03.2018 були опломбовані і вивезені на ст. Сортувальна, де простоювали в очікуванні отримання номерів пломб для оформлення залізничних накладних.

Таким чином, лише 19.03.2018 р. відповідачем було надано листа до ПАТ "Укрзалізниця" про переадресацію цистерн та сплату платежів за це, отже тільки 19.03.2018 р. згідно цього листа переадресацію цистерн здійснено відповідно до наказу залізниці.

Відповідно до ст. 44 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою КМУ 06.04.1998 р. № 457 (далі - Постанова № 457) Залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

Відповідно до ст. 45 Постанови № 457 в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачам.

Згідно з п. 12 Правил переадресування вантажів, що затверджені Наказом Мінтрансу 20.08.2001 № 542 оплата провізних та інших платежів при переадресуванні може здійснюватися як на станції переадресування, так і на станції призначення, що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу.

У наказі про переадресацію вказано, що оплата платежів за перевезення здійснюється на станції переадресування відповідачем.

З вищенаведеного виходить, що переадресація цистерн з неякісним пальним була оплачена за листом відповідача від 19.03.2018 р., після якого залізницею було видано наказ про переадресацію, який було отримано о 16:10 19.03.2018 р. ПрАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", що було вантажовідправником за новими залізничними накладними.

Відповідно саме дії відповідача призвели до простою цистерн до моменту їхньої переадресації.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів погоджується із доводами позивача, викладеними в заяві про зменшення розміру позовних вимог, про відсутність вини відповідача у затримці цистерн, але не до 16.03.2018 р., а до 19.03.2018 р.

Таким чином, позивач обґрунтовано просить стягнути з відповідача збитки у вигляді плати за користування вагонами з 04.03.2018 р. до 19.03.2018, оскільки у вказані дати простій цих цистерн відбувся з вини відповідача.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи скаржника відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2019 у справі №910/11947/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко