ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2019 р. Справа №909/392/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Данко Л.С.
Скрипчук О.С.
секретар судового засідання: Кобзар О.В.
розглянувши апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області за вих. №02-2704/04-09 від 09.07.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/2625/19 від 12.07.2019)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 (суддя Шкіндер П.А., повний текст складено 19.06.2019)
у справі №909/392/19
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кардинал" (надалі ТзОВ "Кардинал"), м. Київ
до відповідача: Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ
про усунення перешкод в користуванні майном

за участю учасників справи:
від позивача: Кишинський М.І. адвокат (довіреність б/н від 01.10.2018)
від відповідача: Голуб Г.С. адвокат (свідоцтво ІФ №001497 від 10.04.2019, ордер серії ІФ №078213 від 01.10.2019)

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "Кардинал" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні майном.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі № 909/392/19 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області усунути перешкоди ТзОВ "Кардинал" у користуванні недобудованим фортифікаційним комплексом, що знаходиться за адресою - с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області шляхом безперешкодного доступу через контрольно-пропускний пункт. Стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області вул. Б.Хмельницького, буд. 92А, м. Івано-Франківськ на користь ТзОВ "Кардинал" 1 921,00 грн - судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі аналізу матеріалів справи встановив, що позивач є власником недобудованого фортифікаційного комплексу (незакінченого будівництвом), який знаходиться в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області. Проте, оскільки вказане майно розташоване в межах території, на якій знаходиться матеріально-технічна база Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ДСНС в Івано-Франківській області, дана територія загону огороджена, має одну в"їздну дорогу та пропускний режим, то відповідно ТзОВ Кардинал немає вільного доступу до свого майна. В зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач обмежений у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, відтак, правомірно звернувся до суду за захистом свого майнового права із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Не погоджуючись з даним рішенням, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, на думку скаржника, позивачем не подано доказів на підтвердження права власності на спірне майно, відтак, вважає даний позов передчасним. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно було залишено без розгляду заяву відповідача про відвід судді, а також безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб: Міністерство оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) «Укроборонбуд» та військову частину № НОМЕР_1 .
Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.
Представник позивача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/5246/19 від 20.08.2019) та у письмових поясненнях (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/7108/19 від 25.11.2019). Відтак, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
На виконання Указу Президента України від 02.10.1999 за №1262 Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №2166 від 29.11.1999 «Про затвердження Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей». З метою реалізації вказаної Урядової програми, Міністерством оборони України було створено Центральне спеціалізоване будівельне управління, яке є державною госпрозрахунковою установою, діяльність якої спрямована на здійснення функцій замовника будівництва у Збройних силах України. Наказом начальника Центрального спеціалізованого будівельного управління № 63 від 18.04.2005 створена філія Центрального спеціалізованого будівельного управління "Укроборонбуд", директором якої був призначений Мельник В.Л.
Філією Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) "Укроборонбуд", в період 20-23 січня 2006 року організовано конкурс по відбору пропозицій на забудову території військового містечка, належного в/ч № НОМЕР_1 , яка розташована в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області.
14.02.2006 Центральним спеціалізованим будівельним управлінням в особі його начальника Ісаєнка Д, В., який діяв від імені Міністерства оборони України, уповноважено директора філії Центрального спеціалізованого будівельного управління "Укроборонбуд" Мельника В. Л. від імені Міністерства оборони України укладати будь-які договори (угоди, контракти, попередні договори) в тому числі підряду на капітальне будівництво та капітальний ремонт, пайової участі в будівництві, інвестуванні будівництва житла та інші, про що видано довіреність, яка нотаріально посвідчена (а.с. 103 том І).
Для виконання цих повноважень, ОСОБА_1 надано право формувати перелік майна та матеріальних активів, перевірки якості, кількості майна та матеріальних активів, що постачаються, підписувати акти прийому - передачі майна, а також надано дозвіл на відчуження майна державних підприємств, госпрозрахункових організацій та установ, що функціонально підпорядковані начальнику Центрального управління Міністерства оборони України.
24.02.2006 відбулось засідання робочої групи з визначення найкращої пропозиції, щодо спільної забудови вказаного вище військового містечка. Переможцем конкурсу, серед інших його учасників, було визнано ТзОВ "Кардинал", з наданням останньому право участі у спільній забудові території військової частини № НОМЕР_1 та можливості в майбутньому провести викуп паю Міністерства оборони України (а.с. 102 том І).
З метою реалізації свого права, ТзОВ "Кардинал" та Міністерство оборони України, від імені якого діяла філія Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства Оборони - "Укроборонбуд" в особі директора Мельника В.Л., що діяв на підставі довіреності Міністерства оборони України, виданої Міністром оборони України Гриценком А.С. (за реєстраційним №610) укладено інвестиційний договір №06/03-06/2ІФю від 06.03.2006 (а.с. 121-125 том І).
Предметом вказаного інвестиційного договору є спільна діяльність сторін по проектуванню та будівництву (реконструкції) об`єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться на території військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Площа забудови, відповідно до вказаного договору склала 1,4 га. На будівельному майданчику (території, що підлягає забудові) знаходиться нерухоме майно, а саме, недобудований фортифікаційний комплекс, який є державною власністю і складає пайовий внесок Міністерства оборони України по цьому договору. Вартість зазначеного майна визначена експертним шляхом та обумовлена в п.2.6 договору і складає 124 375,00 грн.
Відповідно до п.2.7 договору, пайовий внесок сторони-1 (Міністерства оборони України) передається у спільну діяльність для цілей цього договору шляхом підписання акту прийому-передачі. Пайовим внеском сторони-2 (ТзОВ "Кардинал"), згідно п.2.9 договору будуть його витрати на проектування та будівництво (реконструкцію) 100% площі об`єкту та кожної його складової частини, а також всі інші витрати безпосередньо пов`язані з предмету цього договору та всіх інших заходів, що його забезпечують.
06.03.2006 між сторонами інвестиційного договору №06/03-06/1ІФю підписано акт приймання передачі паю, відповідно до якого Міністерство оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони України - "Укроборонбуд" передано у спільну діяльність ТзОВ "Кардинал" майно, що знаходиться на території військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та є його пайовим внеском, для забезпечення цілей, обумовлених інвестиційним договором від 06.03.2006.
13.03.2006 між сторонами у даній справі укладено договір 13/03-06/2ІФю про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 06.03.2006 №06/03-06/1ІФю, за умовами якого ТзОВ "Кардинал" (сторона-2) здійснює викуп (компенсацію вартості) пайової участі (паю) Міністерства оборони України (сторона-1) в інвестиційному договорі №06/03-06/1ІФю від 06.03.2006 за ціною та у строки визначені цим договором (а.с. 126-127 том І).
Відповідно до п.2 договору сторона-2 здійснює компенсацію вартості пайової участі (паю) сторони-1 шляхом купівлі-продажу майна, що знаходиться на території військової частини № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), а саме - недобудований фортифікаційний комплекс.
Вартість вказаного майна погоджена сторонами і складає 124 375,00 грн.
Відповідно до п.3 договору кошти перераховуються на рахунок філії Центрального спеціалізованого будівельного управління Укроборонбуд: р/р НОМЕР_2 , Філії Першого Українського міжнародного банку, МФО 322755, , свідоцтво платника податків НОМЕР_3 , ІПН 98 з формулюванням призначення платежу: "Викуп паю Міністерства оборони України за договором від 06.03.2006 №06/03-06/1ІФю, у т.ч. ПДВ або на рахунок Державного казначейства України: р/р 03192 банк одержувача : ОПЕРУ Державного казначейства України, МФО 820172, код одержувача 00034022 з формулюванням призначення плетежу: Викуп паю Міністерства оборони України за договором від 06.03.2006 №06/03-06/1ІФю без ПДВ.
Передача майна проводиться після підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.10 Договору, строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання , і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків.
На виконання умов договору 13.03.2006 сторонами підписано акт прийому-передачі матеріального активу пайової участі (паю), визначений в інвестиційному договорі №06/03-06/1ІФю від 06.03.2006, згідно з яким Міністерство оборони України, від імені якого діяв директор філії Центрального спеціалізованого будівельного управління Укроборонбуд Мельник В.М. передало ТзОВ "Кардинал" майно, а саме - недобудований фортифікаційний комплекс, який знаходиться на території військового містечка в/ч НОМЕР_1 в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с. 128 том І).
Цей акт вступає в силу під відкладальною умовою відповідно до ст.212 ЦК України: з моменту перерахування коштів у сумі не менше ніж та, що передбачена ч.5 п.2 договору про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 06.03.2006 №06/03-06/1ІФю, на рахунок філії Центрального спеціалізованого будівельного управління "Укроборонбуд".
22.05.2012 ТзОВ Кардинал платіжним дорученням №14 перерахувало кошти в сумі 124 375,00 грн на рахунок Міністерства оборони України за реквізитами вказаними у договорі від 13.03.2006, зокрема на реквізити Державного казначейства України (а.с. 120 том І).
Як стверджує позивач, незважаючи на те, що сторонами виконані умови укладених договорів, позивач неодноразово наполягав на нотаріальному їх посвідченні, але відповідач постійно ухилявся від вчинення такої юридично значимої дії. В зв`язку з цим, ТзОВ Кардинал звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати дійсним інвестиційний договір про спільну діяльність №06/03-06/1ІФю від 06.03.2006 та договір про компенсацію пайової участі №13/03-06/2ІФю від 13.03.2006. Крім цього, в позовній заяві позивач просив суд визнати за товариством право власності на майно, яке знаходиться на території військової частини №А2021 Міністерства оборони України, а саме: недобудований фортифікаційний комплекс, розташований в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області.
За результатами розгляду вказаного спору позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 192-205 том І).
Після розформування військової частини № НОМЕР_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1282 Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, військове містечко цієї частини було спочатку передано до сфери управління Івано-Франківської облдержадміністрації, а з 2008 року передано на баланс ДСНС в Івано-Франківській області, де по даний час розташовується Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення, який є самостійною юридичною особою в структурі ДСНС в Івано-Франківській області.
Згідно довідки №755/02-25 від 01.07.2013, наданої Департаментом будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури, недобудований фортифікаційний комплекс, що знаходиться за адресою: с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області на балансі департаменту не обліковувався (а.с. 107 том І).
Отже, як стверджує позивач, вказаний об`єкт незавершеного будівництва на баланс Івано-Франківської ОДА не передавався.
Однак, ТзОВ Кардинал реалізувати своє право щодо володіння, користування та розпорядження, набутого в результаті господарських правовідносин та цивільно-правових угод, майна, не може.
В зв`язку з тим, що недобудований фортифікаційний комплекс розташований в межах території, на якій знаходиться матеріально-технічна база Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ДСНС в Івано-Франківській області, ТзОВ Кардинал неодноразово зверталось до керівництва загону з питанням погодження порядку доступу до фортифікаційного комплексу, оскільки територія загону огороджена, має одну в`їздну дорогу та пропускний режим. Проте, у доступі до майна позивачу відмовлено.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом в порядку ст. 391 ЦК України з огляду на створення відповідачем перешкод у користуванні позивачем майном, а саме - недобудованим фортифікаційним комплексом, який знаходиться на території Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди користування майном шляхом забезпечення доступу до зазначеного майна.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.
У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на зміст наведених правових норм власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто, може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження факту виникнення у нього права власності на зазначене у позовній заяві майно посилається на інвестиційний договір про спільну діяльність № 06/03-06/11 ФЮ від 06.03.2006 та договір про компенсацію пайової участі № 13/03-06/21Фю від 13.03.2006, згідно умов яких, ТзОВ «Кардинал», після сплати 124 375,00 грн розміру пайової участі, прийняло у власність майно (недобудований фортифікаційний комплекс) (а.с. 120-128 том І).
Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Колегія суддів зазначає, що відповідність інвестиційного договору та договору про компенсацію пайової участі нормам законодавства не є предметом розгляду даної справи.
Норма ст. 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Станом на момент розгляду даної справи № 909/392/19 доказів щодо недійсності договору № 13/03-06/21ФЮ від 13.03.2006 та договору № 06/03-06/11ФЮ від 06.03.2006 суду не надано.
Проаналізувавши умови вказаних вище договорів, колегія суддів вважає, що позивач набув спірне майно у якості сплати матеріального активу пайової участі в розмірі 124 375,00 грн.
Частина 4 ст. 12 ЦК України передбачає, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Проте, суду не подано доказів завершення будівництва, прийняття його до експлуатації чи здійснення державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за позивачем.
Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що власник має право за своєю волею визначати фактичну та юридичну долю речі.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, на території якого знаходить майно, є Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області.
Відповідно до ст.2 Кодексу Цивільного захисту України, аварійно-рятувальне формування - підрозділ аварійно-рятувальної служби, самостійний підрозділ, загін, центр, пожежно-рятувальний підрозділ (частина).
Відповідно до схеми майданчика 660КС недобудований фортифікаційний комплекс, знаходиться на території Аварійно-рятувального загону спеціального призначення управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області доступ до якої можливий через КПП ( т.1 схеми)
Доказів, що недобудований фортифікаційний комплекс, розташований на території, Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області в с. Майдан, вул. Суха Ліщина, 23, Тисменицького району Івано-Франківської області належить останньому на праві власності чи праві оперативного управління суду не подано.
Відтак, матеріалами справи підтверджується факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей щодо повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном, оскільки спірне майно знаходиться на закритій території Аварійно-рятувального загону спеціального призначення ДСНС в Івано-Франківській області з пропускним режимом, до якої відсутній вільний доступ. Такі обставини мають триваючий характер і не заперечується відповідачем.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Слід зазначити, що, між сторонами у справі не існує спору з приводу права власності на спірне нерухоме майно, тобто, спір про право. У розумінні приписів статті 391 ЦК України, яка визначена підставою позову, особливістю негаторного позову (усунення перешкод у користуванні майном) є відсутність спорів з приводу належності позивачеві майна на праві власності чи іншому титулі. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном. Тобто, усунення перешкод у користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.
Врахувавши наведені положення законодавства, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, суд вважає, що обраний ТзОВ «Кардинал» спосіб захисту є належним та власник майна має право вимагати усунення перешкод права розпорядження своїм майном, в зв`язку з чим позовні вимоги правомірно задоволенні судом першої інстанції.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що місцевим господарським судом неправомірно залишив без розгляду заяву про відвід суддів, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 11.06.2019 подано до Господарського суду Івано-Франківської області клопотання про відвід судді (а.с. 131-133 том І).
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі № 909/392/19 заяву про відвід залишено без розгляду з підстав пропуску процесуальних строків встановлених ч.3 ст. 38 ГПК України (а.с. 137-138 том І).
Приписами ч.3 ст. 38 ГПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Згідно ч.2 ст.118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки, як встановлено судом, ухвала суду про відкриття провадження у справі постановлена 25.04.2019 та отримана відповідачем 06.05.2019 (а.с. 34-35, 46 том І), а заяву про відвід судді заявлено лише 11.06.2019 (а.с. 131-133 том І), тобто, з пропуском строку, в межах якого мало бути вчинено вказану процесуальну дію, то відповідно місцевим господарським судом правомірно залишено заяву про відвід судді без розгляду.
Також не знайшли своїх підтверджень аргументи скаржника про безпідставну відмову в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) «Укроборонбуд» та військову частину № НОМЕР_1 (а.с. 58-60 том І).
Як вбачається зі змісту ухвали суду від 04.06.2019 (а.с. 111-117 том І), судом першої інстанції перевірено доводи наведені заявником та було встановлено, що відповідно до наказу Міністерства оборони України від 17.12.2014 №896 "Про ліквідацію Центрального спеціалізованого будівельного управління", Центральне спеціалізоване будівельне управління ідентифікаційний код 32200555 - припинено шляхом ліквідації, правонаступника прав та обов`язків не визначено, рішення щодо передачі основних фондів та оборотних засобів, закріплених за вказаною установою, не прийнято, в ЄДРЮОФОП інформація про наявність філії відсутня. Військова частина №А 2021 ліквідована у процесі реорганізації Збройних сил України.
Відтак, апеляційна інстанція погоджується, що за таких обставин відсутні правові підстави для задоволення вищезазначеного клопотання відповідача.
Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.
Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 12.06.2019 у справі № 909/392/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288 ГПК України.
4. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук
судді Л.С. Данко
О.С. Скрипчук