ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1096/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А.,

при секретарі судового засідання Станковій І.М.,

за участю представників:

від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" - Кривенко М.С.,

від Южноукраїнської міської ради Миколаївської області - Заболотна А.В., Лопушенко А.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019, прийняте суддею Алексєєвим А.П., м. Миколаїв, повний текст складено 25.02.2019,

у справі №915/1096/18

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал"

до відповідача: Територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

про визнання частково недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" звернулось з позовом до територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, в якому просило визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок №52 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, видане 09.04.2008, в частині права власності на нежитлові приміщення загальною площею 237,7 кв.м та свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок №56 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, видане 11.04.2008, в частині права власності на нежитлові приміщення загальною площею 186 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю набуття територіальною громадою міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області права комунальної власності на нежитлові приміщення загальною площею 237,7 кв.м, розташовані у житловому будинку № 52 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та нежитлові приміщення загальною площею 186 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, буд. 56, оскільки вказані приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирних будинків, які призначені для забезпечення експлуатації будинків і побутового обслуговування їх мешканців та належать на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир та нежитлових приміщень у зазначених будинках.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 08.10.2018 відкрито провадження у справі №915/1096/18.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 (суддя Алексєєв А.П.) позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 11.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради на дев`ятиповерховий житловий будинок №56 по вул. Дружби Народів у м. Южноукраїнську в частині посвідчення права власності територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на нежитлові приміщення загальною площею 186,0 кв.м; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 09.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради на дев`ятиповерховий житловий будинок №52 по вул. Дружби Народів у м. Южноукраїнську в частині посвідчення права власності територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на нежитлові приміщення загальною площею 237,7 кв.м; стягнуто з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 3524 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідачем безпідставно та всупереч приписам законодавства оформлено за собою право власності на допоміжні приміщення загальною площею 237,7 кв.м, розташовані у житловому будинку №52 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та допоміжні приміщення загальною площею 186 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, буд. 56 , чим порушено право співвласників квартир та нежитлових приміщень у зазначених будинках володіти та користуватися спірними приміщеннями.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Южноукраїнська міська рада Миколаївської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 скасувати.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку щодо належності спірних приміщень до категорії допоміжних, оскільки зазначене спростовується матеріалами технічної інвентаризації. Апелянт також наголошує на тому, що територіальна громада міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області правомірно набула право власності на спірні приміщення, розташовані у житлових будинках №52 та №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську, на підставі рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №352 від 06.09.2001 "Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Южноукраїнська житлового фонду та об`єктів соціальної інфраструктури від ВП "ЮУ АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", при цьому передача вищезазначених будинків на баланс ОСББ "Дев`ятий квартал" не змінила форму власності на спірні приміщення. Крім того, під час прийняття на баланс житлових будинків №52 та №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську позивач був обізнаний про наявність у вказаних будинках нежитлових приміщень та квартир комунальної форми власності, про що свідчать наявні у матеріалах справи підписані між сторонами без будь-яких зауважень та погоджені рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №257 від 28.07.2016 акти про списання багатоквартирних будинків з балансу №№ 237, 238 від 14.06.2016.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 18.04.2019 (вх.№1153/19/Д2 від 22.04.2019) ОСББ "Дев`ятий квартал" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення. Зокрема, позивач зазначає про те, що відповідачем не доведено належними та допустимим доказами підстав та моменту створення спірних приміщень як окремих об`єктів нерухомого майна комунальної форми власності, при цьому будинки №52 та №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську проектувалися та будувалися як цілісний об`єкт - гуртожиток №9, у якому не передбачалося розміщення окремих вбудованих нежитлових приміщень.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Мишкіної М.А. від 09.04.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 22.04.2019 розгляд справи №915/1096/18 призначено на 22.05.2019 о 10:00.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз; зобов`язано Южноукраїнську міську раду Миколаївської області оплатити рахунок експертної установи за проведення судової експертизи в десятиденний термін з дня отримання відповідного рахунку, що буде надісланий їй Південно-західним апеляційним господарським судом. На вирішення судової будівельно-технічної експертизи поставлені наступні питання: "Чи належить приміщення загальною площею 186,0 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 11.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську до допоміжних?" та "Чи належить приміщення загальною площею 237,7 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 09.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №52 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську до допоміжних?".

Водночас ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи.

11.11.2019 на адресу апеляційного господарського суду від Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №915/1096/18 разом з висновком експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019, складеним за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 та призначено розгляд вказаної справи на 11.12.2019 о 14:00.

У судовому засіданні 11.12.2019 представники Южноукраїнської міської ради Миколаївської області апеляційну скаргу підтримали; представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" висловив заперечення проти її задоволення.

11.12.2019 у судовому засідання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" було заявлено клопотання б/н від 09.12.2019 (вх.№4752/19 від 11.12.2019), в якому позивач просив призначити у справі №915/1096/18 додаткову судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до частини першої статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема, через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з частиною другою статті 99 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

В силу частини першої статті 107 Господарського процесуального кодексу України якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер (пункт 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 з подальшими змінами та доповненнями).

З огляду на викладене, беручи до уваги недоведеність позивачем неповноти або неясності висновка експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019, враховуючи не зазначення заявником в чому полягає неясність чи неконкретний характер вказаного висновку або які об`єкти не досліджені експертом чи на які питання, що ставилися перед експертом, не надано вичерпних відповідей, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" б/н від 09.12.2019 (вх.№4752/19 від 11.12.2019), про що у судовому засіданні 11.12.2019 було постановлено протокольну ухвалу.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.1986 згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженим рішенням Арбузинської ради народних депутатів, було прийнято в експлуатацію гуртожиток №9 з блоком-вставкою та блоком обслуговування.

06.09.2001 на підставі акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №352 від 06.09.2001, Відокремлений підрозділ "Южноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" передав у комунальну власність територіальної громади м. Южноукраїнська вищезазначений гуртожиток №9, що складається з будинків №52 та №56, розташованих по вулиці Дружби народів. Відповідно до вказаного акту загальна площа гуртожитку складає 10107,8 кв.м, а площа допоміжних приміщень будинку - 2284,8 кв.м, у тому числі: підвалів - 1142,4 кв.м, горищ - 1142,4 кв.м.

Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №619 від 12.12.2007 "Про зміну статусу будинків №52,56 по вулиці Дружби народів", зокрема, змінено статус будинків №52 та №56 по вулиці Дружби народів з гуртожитку на житловий будинок, а також доручено Комунальному підприємству "Житлово-експлуатаційне об`єднання" привести у відповідність до чинного законодавства правовстановлюючі документи.

На виконання вказаного рішення Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради були оформлені правовстановлюючі документи, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.04.2008, відповідно до якого територіальній громаді в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на праві комунальної власності належить житловий дев`ятиповерховий будинок за адресою: Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52 (загальна площа - 5249,2 кв.м, житлова площа - 2733,5 кв.м, загальна площа нежитлових приміщень - 237,70 кв.м), та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.04.2008, згідно з яким територіальній громаді в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на праві комунальної власності належить житловий дев`ятиповерховий будинок за адресою: Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 56 (загальна площа - 5270,9 кв.м, житлова площа - 2763,8 кв.м, загальна площа нежитлових приміщень - 186,0 кв.м).

18.04.2008 Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації міста Южноукраїнськ" зареєстровано право комунальної власності територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на житлові дев`ятиповерхові будинки №52 та №56 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнськ Миколаївської обл, що підтверджується витягами з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18563640 від 18.04.2008 та №18563469 від 18.04.2008.

30.05.2016 зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал", про що свідчить відповідна виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В подальшому 14.06.2016 комісією у складі представників Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" та голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" підписано акти про списання багатоквартирних будинків з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання", а саме: акт №237 про списання з балансу багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м . Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52, та акт №238 про списання з балансу багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 56 .

Рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №257 від 28.07.2016 "Про надання згоди на списання з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" багатоквартирних будинків №52, 56, розташованих на вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та погодження актів про списання даних багатоквартирних будинків" надано згоду на списання з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" багатоквартирних будинків №52 та №56, розташованих на вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та об`єктів, розміщених на прибудинковій території даних багатоквартирних будинків; погоджено акти про списання зазначених багатоквартирних будинків з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання", а також доручено Комунальному підприємству "Житлово-експлуатаційне об`єднання" здійснити передачу технічної документації та іншої передбаченої законодавством документації на вказані вище багатоквартирні будинки Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" за актами приймання-передачі.

На виконання зазначеного рішення 09.08.2016 комісією у складі представників Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" та голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" підписано акти приймання-передачі технічної документації багатоповерхових житлових будинків №52 та №56, розташованих на вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську.

03.10.2016 на адресу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області надійшов лист Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал", в якому останнє просило, зокрема, в строк до 15.10.2016 звільнити приміщення за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52, в якому розташований міський архів.

У відповідь на зазначене звернення Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області направив позивачу лист №13/02-34/3737 від 08.11.2016, в якому повідомив про те, що розташоване за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 52, нежитлове приміщення знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Южноукраїнська, що зумовлює відсутність підстав для його звільнення.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 11.04.2008 на дев`ятиповерховий житловий будинок №56 по вул. Дружби Народів у м . Южноукраїнську в частині посвідчення права комунальної власності на нежитлові приміщення загальною площею 186,0 кв.м та від 09.04.2008 на дев`ятиповерховий житловий будинок №52 по вул. Дружби Народів у м. Южноукраїнську в частині посвідчення права власності відповідача на нежитлові приміщення загальною площею 237,7 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на те, що відповідачем безпідставно та всупереч приписам законодавства оформлено за собою право власності на допоміжні приміщення загальною площею 237,7 кв.м, розташовані у житловому будинку №52 по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та допоміжні приміщення загальною площею 186 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, буд. 56 , чим порушено право співвласників квартир та нежитлових приміщень у зазначених будинках володіти та користуватися спірними приміщеннями.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Статтею 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За умовами частин першої, другої статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 369 Цивільного кодексу України унормовано, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, регулюються Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

В силу пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

У пунктах 2, 3 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Частиною четвертою статті 4 Житлового кодексу УРСР унормовано, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно з положеннями Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, допоміжні приміщення житлового будинку- приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

В силу пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення вищезазначеної норми наведено у рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09.11.2011.

Відповідно до зазначених рішень положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів враховується, що сходові клітини, кладові, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо).

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень.

Отже, для правильного вирішення даного спору суд повинен, зокрема, з`ясувати та визначити правовий статус спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановити, чи належать спірні приміщення до числа допоміжних або чи є вказані приміщення нежитловими в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень за відповідними документами.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 25.06.2019 у справі №915/691/18.

Водночас з метою встановлення виду приміщення - допоміжне чи нежитлове - необхідним є встановлення технічних характеристик такого приміщення та його значення для експлуатації всього будинку, у тому числі встановлення того, чи можлива без доступу до спірних об`єктів експлуатація будинку, для чого суд повинен дослідити низку доказів, зокрема, докази наявності або відсутності у таких приміщення вузлів управління (засуви, вентилі, крани) систем опалення, водопостачання і каналізації цього будинку, а також вузлів обліку електроенергії, матеріали технічної інвентаризації, інші докази, в тому числі ті, що підтверджують попереднє використання таких приміщень як нежитлових чи допоміжних.

При цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, встановлення технічних характеристик спірних приміщень для можливості їх віднесення до категорії допоміжних або нежитлових, необхідні спеціальні знання у будівельно-технічній галузі, якими суд не володіє, що зумовило необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Як зазначалося вище, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз; зобов`язано Южноукраїнську міську раду Миколаївської області оплатити рахунок експертної установи за проведення судової експертизи в десятиденний термін з дня отримання відповідного рахунку, що буде надісланий їй Південно-західним апеляційним господарським судом. На вирішення судової будівельно-технічної експертизи поставлені наступні питання: "Чи належить приміщення загальною площею 186,0 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 11.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську до допоміжних?" та "Чи належить приміщення загальною площею 237,7 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 09.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №52 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську до допоміжних?".

11.11.2019 на адресу апеляційного господарського суду від Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи №915/1096/18 разом з висновком експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019, складеним за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019, з якого вбачається, що досліджувані спірні об`єкти належать до нежитлових приміщень багатоповерхових житлових будинків №52 та №56, розташованих по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську Миколаївської області, та, відповідно, не є допоміжними приміщеннями вказаних житлових будинків.

Крім того, в дослідницькій частині висновку експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019 зазначено, що спірні приміщення пов`язані з вищезазначеними багатоповерховими житловими будинками спільними інженерними комунікаціями, між тим ці комунікації є транзитними, що не впливає на користування та обслуговування інженерних мереж іншими співвласниками цих будинків. Досліджувані спірні приміщення використовуються як окремі об`єкти в житловому будинку та їх експлуатація та планування не впливають на користування та обслуговування житлових будинків №52 та №56, розташованих по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську Миколаївської області.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті 98 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Беручи до уваги відсутність у матеріалах справи та неподання скаржником до суду жодного доказу на підтвердження того, що висновок експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019, виготовлений за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у справі №915/1096/18, складено з порушенням вимог законодавства або доказів, якими би спростовувалась достовірність зазначеного висновку експерта, а також інших обставин, з якими закон пов`язує можливість відхилення висновку судового експерта як доказу у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що приміщення загальною площею 186,0 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 11.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №56 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську, а також приміщення загальною площею 237,7 кв.м, право власності на яке посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 09.04.2008 Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, та яке розташоване у дев`ятиповерховому житловому будинку №52 по вулиці Дружби Народів у місті Южноукраїнську, не є допоміжними приміщеннями вищезазначених багатоквартирних житлових будинків та, як наслідок, не належать на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир та нежитлових приміщень у цих будинках.

При цьому суд апеляційної інстанції також враховує, що вищезазначений висновок експерта №19-2867/2868 від 21.10.2019 повністю узгоджується з іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, з актом приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність б/н від 06.09.2001, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №352 від 06.09.2001, відповідно до якого загальна площа допоміжних приміщень гуртожитку №9, що складається з будинків №52 та №56, розташованих по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську Миколаївської області, становить 2284,8 кв.м, з яких: 1142,4 кв.м підвалів та 1142,4 кв.м горищ. Спірні приміщення не є ані приміщеннями підвалів, ані приміщеннями горищ, а розташовані на першому поверсі вказаних житлових будинків, у них відсутні вузли управління систем опалення, водопостачання і каналізації, а також вузли обліку електроенергії, що також свідчить про те, що зазначені приміщення належать до категорії нежитлових приміщень.

Колегія суддів також враховує, що створення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал", списання з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання" багатоквартирних будинків №52 та №56, розташованих на вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську, та об`єктів, розміщених на прибудинковій території даних багатоквартирних будинків, погодження Южноукраїнською міською радою Миколаївської області актів про списання зазначених багатоквартирних будинків з балансу Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне об`єднання", а також передача позивачу технічної документації та іншої передбаченої законодавством документації на вказані вище багатоквартирні будинки за актами приймання-передачі в силу вимог законодавства не змінює режим права власності стосовно спірних нежитлових приміщень.

Аналогічну правову позицію Верховного Суду викладено в постанові від 26.09.2019 у справі №910/13903/18.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Таким чином, з огляду на те, що спірні приміщення багатоповерхових житлових будинків №52 та №56, розташованих по вулиці Дружби народів у місті Южноукраїнську Миколаївської області, не є допоміжними приміщеннями вказаних будинків та, як наслідок, не належать на праві спільної сумісної власності співвласникам квартир та нежитлових приміщень у цих будинках, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оформлення за відповідачем права комунальної власності на вказані приміщення із подальшою видачею оспорюваних свідоцтв про право власності на підставі рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №352 від 06.09.2001, яке не визнано недійсним, нечинним, незаконним, протиправним та не скасовано, не зумовлює порушення прав Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал", що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі.

Саме по собі уявлення позивача про невідповідність оспорюваних свідоцтв про право власності приписам законодавства, за відсутності при цьому порушень прав та інтересів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал", як і посилання на можливість такого порушення у майбутньому, не є підставами для визнання оспорюваних свідоцтв недійсними в судовому порядку, оскільки завданням судочинства є захист саме порушених, оспорюваних або невизнаних прав та інтересів особи.

Зазначений висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.10.2019 у справі №916/2414/17.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 не відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.02.2019 у справі №915/1096/18 скасувати.

У задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" до Територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області відмовити.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал".

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дев`ятий квартал" на користь Южноукраїнської міської ради Миколаївської області 5286 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 7536 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.12.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна