СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Справа № 917/342/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача-1 - не з`явився

позивача-2 - не з`явився

позивача-3 - не з`явився

позивача-4 - не з`явився

позивача-5 - не з`явився

відповідача-1 - не з`явився

відповідача-2 - не з`явився

відповідача-3 - не з`явився

відповідача-4 - ОСОБА_9

відповідача-5 - ОСОБА_10

третіх осіб:

1) ОСОБА_9

2) не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (вх. №2615 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 у справі №917/342/17 (суддя Пушко І.І.)

за позовом:

1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

2. ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ;

3. ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 ;

4. ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 ;

5. ОСОБА_5 , АДРЕСА_5

до відповідачів:

1. ОСОБА_6 , АДРЕСА_6 ;

2. ОСОБА_7 , АДРЕСА_7 ;

3. ОСОБА_8 , АДРЕСА_8 ;

4. ОСОБА_9 , АДРЕСА_9 ;

5. ОСОБА_10 , АДРЕСА_6

6. ОСОБА_11 , м. Миргород

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», 37600, м. Миргород, вул. Гоголя, 84;

2. Реєстратор Реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області, вул. Я. Усика, 15, м. Миргород, Полтавська область, 37600,

про стягнення (відшкодування) вартості часток майна при припиненні КП «МП Мрія» (корпоративний спір), -

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області із позовом звернулися фізичні особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про:

-солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 123875,00 грн.;

-солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 123875,00 грн.;

-солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_5 247750,00 грн.;

-солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_3 247750,00 грн.;

-солідарне стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_4 247750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачами корпоративних прав позивачів, зокрема, права на отримання при виході з товариства вартості частки майна товариства, пропорційної їх частці у статутному фонді.

Аргументуючи факт порушення своїх прав позивачі посилаються на те, що:

-вони були учасниками колективного підприємства - малого підприємства «Мрія» (далі - КП «МП «Мрія»), яких незаконно виключено зі складу учасників зазначеного підприємства (товариства) рішенням загальних зборів КП «МП «Мрія» від 30.05.2014, оформленого протоколом №32, прийнятого за участю відповідачів - ОСОБА_8 з часткою 79,80%, ОСОБА_9 з часткою 12,7%, ОСОБА_11 з часткою 1,25%;

-рішеннями Господарського суду Полтавської області від 05.02.2015 по справі № 917/2292/14 та від 29.04.2015 по справі № 917/333/15, які набрали законної сили та є чинними, було визнано недійсним друге рішення загальних зборів КП «МП «Мрія» від 30.05.2014 в частині виключення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з числа учасників КП «МП «Мрія»;

-09.09.2014 відповідачем-4 ( ОСОБА_9 ) було укладено 3 договори продажу часток від її частини у статутному фонді КП «МП «Мрія» з відповідачами-1,2,5 - ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 з порушенням переважних прав позивачів на купівлю частки, що встановлено Харківським апеляційним господарським судом у справі № 917/2014/15, постановою якого від 03.11.2016 права та обов`язки покупців за вказаними договорами було переведено на ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

-на момент припинення КП «МП «Мрія» позивачам належали такі частки в статутному фонді підприємства: ОСОБА_2 - 1,25%, ОСОБА_1 - 1,25%, ОСОБА_5 - 2,5% , ОСОБА_3 - 2,5%, ОСОБА_4 - 2,5% від статутного фонду, а разом їм належало 10% статутного фонду зазначеного підприємства;

-обов`язок з виплати частки позивачам (особам, яких виключено з числа учасників господарського товариства) в об`ємі вартості майна підприємства, пропорційно до їх участі у статутному фонді, виник у КП «МП «Мрія» на підставі ч. 3 п. 9.1 Статуту цього підприємства;

-ТОВ «Пермус», яке утворилося внаслідок злиття ТОВ «ПАЖЖ» з ПП «Таліон», та яке, на їх думку позивачів, є сингулярним (частковим) правонаступником КП «МП «Мрія», не може виконати зобов`язання щодо виплати ним вартості частки у майні КП «МП «Мрія», оскільки передача відповідних зобов`язань не була відображена в передавальному акті від 30.11.2014 щодо передачі майна від КП «МП «Мрія» до ТОВ «ПАЖЖ», що суперечить вимогам статті 107 Цивільного кодексу України;

-відповідачі, до яких звернено позовні вимоги, послідовно, умисно та свідомо створили ситуацію, внаслідок якої позивачі втратили право участі у підприємстві (товаристві) КП «МП «Мрія», а також втратили права на отримання вартості належної їм частки майна цього підприємства в грошовій формі згідно положень Статуту КП «МП «Мрія» та вимог чинного законодавства;

-оскільки КП «МП «Мрія» припинилося 05.12.2014 шляхом реорганізації у ТОВ «ПАЖЖ», яке в свою чергу припинилося у 2015 році шляхом злиття з ПП «Таліон», позивачі вважають, що вказані обставини остаточно унеможливлюють поновлення їх корпоративних прав, як колишніх учасників КП «МП «Мрія»;

-враховуючи, що відповідачі є вигодонабувачами внаслідок припинення КП «МП «Мрія», тому саме вони мають нести особисту солідарну відповідальність за порушення зобов`язань перед іншими учасниками, на підставі ч. 3 п. 9.1 Статуту КП «МП «Мрія».

В обґрунтування позовних вимог щодо відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , які набули право на свої частки у статутному фонді КП «МП «Мрія» лише у вересні 2014 року, позивачі посилаються на те, що вказані особи були учасниками зазначеного підприємства (товариства) станом на момент його припинення, приймали рішення про припинення КП «МП «Мрія», тому є вигодонабувачами від такого припинення, а відтак мають відшкодовувати позивачам збитки (недоотриманий дохід), спричинені своїми безпідставними діями.

Нормативно позовні вимоги щодо відшкодування шкоди (збитків) обґрунтовані позивачами посиланням на статті 22, 610, 611, 614, 1166 Цивільного кодексу України. Розмір збитків розраховано позивачами виходячи з вартості одного з об`єктів нерухомості, який належав КП «МП «Мрія» станом на момент припинення, а саме нежитлового приміщення площею 306,5 кв.м., яке знаходиться у АДРЕСА_12. Вартість вказаного об`єкта нерухомості в розмірі 9910000 грн. була визначена 02.08.2016 оцінювачем - ТОВ «Полтавська регіональна біржа нерухомості» на замовлення представника позивачів.

На переконання позивачів вони мають право отримати від відповідачів у сукупності 10% (десять відсотків) від вартості майна, належного КП «МП «Мрія» на момент припинення.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 залучено до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» та реєстратора Реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.08.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.07.2018, рішення Господарського суду Полтавської області від 22.08.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 у справі № 917/342/17 скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвалою від 29.10.2018 справа № 917/342/17 прийнята до розгляду Господарським судом Полтавської області.

Під час нового розгляду справи у суді першої інстанції відповідачі проти вимог про стягнення шкоди категорично заперечували, зазначивши, що КП «МП «Мрія» спочатку було реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ «ПАЖЖ», а в подальшому - в ТОВ «Пермус», яке є його повним правонаступником; за період існування КП «МП «Мрія» відповідачами не отримувалися будь-які прибутки від діяльності цього підприємства; рішення загальних зборів від 30.05.2014, на яких позивачів було виключено з числа учасників КП «МП «Мрія» було визнано господарським судом недійсним; станом на момент прийняття зазначеного рішення загальних зборів КП «МП «Мрія» ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 ще не були учасниками КП «МП «Мрія» та не брали участь у його прийнятті; позивачі 17.02.2014, володіючи у сукупності 6,25% статутного фонду КП «МП «Мрія», провели загальні збори засновників (учасників) цього підприємства (товариства), на яких прийняли рішення, яке в подальшому було визнане недійсним рішенням господарського суду Полтавської області по справі № 917/471/14 за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8

Також представник позивачів та відповідач - ОСОБА_9 звернулись до суду першої інстанції із клопотанням про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_11 , у зв`язку із його смертю ІНФОРМАЦІЯ_1. Підтвердженням цього факту є наявна у справі копія свідоцтва про смерть ОСОБА_11 , виданого 12.09.2018 Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 по справі №917/342/17 закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_11 на підставі пункту шостого частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. В іншій частині вимог в позові відмовлено.

Дане рішення про відмову в позові обґрунтоване тим, що позовні вимоги про стягнення збитків висуваються не до ТОВ «Пермус», яке фактично є повним правонаступником КП «МП «Мрія», а звернені до тих учасників КП «МП «Мрія», які брали участь у загальних зборах (щодо виключення позивачів з числа учасників КП «МП «Мрія» та щодо питання припинення підприємства). Виключення позивачів з числа учасників КП «МП «Мрія» було вчинено загальними зборами, як органом цього підприємства (товариства), а не відповідачами, як фізичними особами від власного імені, тому відповідальність за вчинення такої дії має нести саме КП «МП «Мрія», як юридична особа, або його правонаступник - ТОВ «Пермус». Статутом КП «МП «Мрія» як в первісній редакції, так і в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, також не передбачено, що засновники (учасники) цього підприємства (товариства) несуть відповідальність за його зобов`язаннями. В даному випадку така відповідальність учасників (засновників) юридичної особи не передбачена і законом. Припинення КП «МП «Мрія» відбулося не шляхом ліквідації, а шляхом реорганізації (перетворення) у ТОВ «ПАЖЖ», тому перехід до вказаної нової юридичної особи як усього майна, так і всіх прав та обов`язків попередньої юридичної особи відбувся внаслідок прямої вказівки закону, яка міститься в ч.2 ст.108 Цивільного кодексу України, тому належним відповідачем за позовними вимогами, заявленими позивачами, за висновками суду першої інстанції має бути ТОВ «Пермус» (третя особа), як правонаступник КП «МП «Мрія» та ТОВ «ПАЖЖ», а не відповідачі, до яких подано позов.

Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно частини сьомої статті 116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Згідно відбитку поштового штемпеля на конверті позивачі звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою 01.03.2019, тобто з дотриманням встановлених частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України процесуальних строків на його оскарження.

Подібна відмітка не дала суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту пропуску скаржником двадцятиденного строку на оскарження судового рішення першої інстанції у даній справі, встановленого частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 для апеляційного розгляду справи № 917/342/17 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., судді Зубченко І.В., Істоміна О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.08.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишено без руху, у зв`язку з тим, що за наслідками проведеної судом перевірки доданих до скарги документів встановлено, що скаржниками до апеляційної скарги не надано доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 22297,50 грн. та доказів направлення копії апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстратору Реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області.

11.09.2019 від скаржників у встановлені строки на виконання вимог ухвали від 23.08.2019 надійшли письмові пояснення, до яких додано оригінал квитанції про сплату судового збору в сумі 22297,50 грн. та належні докази надсилання копії апеляційної скарги реєстратору Реєстраційної служби Миргородського міського управління юстиції Полтавської області.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 917/342/17. Відповідачам та третім особам надано строк до 08.10.2019 для подачі суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу в порядку, визначеному ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 по справі №917/342/17 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю відносно усіх відповідачів, окрім того, відносно якого провадження закрито.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивачі посилаються на наступне.

Суд першої інстанції при новому розгляді даної справи не взяв до уваги висновки та вказівки Верховного Суду, що викладені у постанові від 18.07.2018 по справі № 917/342/17, зокрема в частині можливості застосування до спірних правовідносин статті 1190 Цивільного кодексу України.

До перегляду даної справи Верховним Судом господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з розгляду спору в межах позовних вимог щодо збитків, де неврахування деяких суттєвих обставин у справі мало наслідком їх скасування судом касаційної інстанції, в той час як при новому розгляді справи місцевий суд акцентував свої висновки на підставі іншого трактування обставин справи, встановивши неналежний склад відповідачів, без розгляду питання нанесення збитків позивачам, та правової оцінки спірної ситуації, без врахування вказівок Верховного Суду, що зазначені у постанові від 18.07.2018 по справі № 917/342/17, і які є обов`язковими для суду під час нового розгляду даної справи.

Оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права в поєднанні з недостатнім вивченням матеріалів та обставин справи, внаслідок чого були зроблені хибні висновки про відмову в задоволенні позовних вимог, а також зазначені безпідставні висновки щодо невчинення позивачами достатніх дій для поновлення своїх корпоративних прав.

Так, позивачі вважають безпідставними висновки суду першої інстанції про подачу ними позову до неналежних відповідачів, оскільки на їх переконання ТОВ «Пермус» є частковим (сингулярним) правонаступником прав та обов`язків КП «МП «Мрія». Це твердження позивачів ґрунтується на тому, що основною умовою правонаступництва певних прав та обов`язків є не пряма вказівка закону, як зазначив суд в оскаржуваному рішенні, а передавальний акт з переліком прав і обов`язків перед кредиторами та дебіторами, переліком майна, що відображені у ньому у відповідності до пункту 2 статті 107 Цивільного кодексу України. Однак відповідачі, як учасники колишнього КП «МП «Мрія» разом з ліквідатором підприємства, проігнорували та не виконали приписи пункту 3 статті 107 Цивільного кодексу України, де зазначено, що передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію, зокрема не відобразили обов`язку щодо спірних виплат у передавальному акті, аби надалі у правонаступника КП «МП «Мрія», яким є ТОВ «ПАЖЖ», не було обов`язків з виплати коштів позивачам в частині належних їм виплат при виключенні останніх з учасників КП «МП «Мрія», передбачених прямою нормою Статуту КП «МП «Мрія» (пункт 9.1.) та статтею 148 Цивільного кодексу України.

Позивачі впевнені, що якби ТОВ «ПАЖЖ» було універсальним правонаступником КП «МП «Мрія», воно не було позбавлене права та можливостей скористатися прямою вказівкою закону (приписами статті 54 «Про господарські товариства»), а саме протягом року з моменту припинення КП «МП «Мрія» внести від імені ТОВ «ПАЖЖ» відповідні відомості у передавальний акт щодо обов`язку ТОВ «ПАЖЖ» виплатити вартість спірних часток майна товариства (пропорційної частці у статутному фонді) особам, яких виключили (позивачам).

Позивачі категорично стверджують, що оскільки ТОВ «ПАЖЖ» не прийняло обов`язків згідно із законом перед позивачами (у порядку статті 107 Цивільного кодексу України), то відповідно коли і це підприємство припинялося шляхом реорганізації через злиття з ПП «Таліон», внаслідок чого утворилося ТОВ «Пермус», ТОВ «ПАЖЖ» жодних обов`язків перед позивачами не мало, а отже й не могло їх передати ТОВ «Пермус». При цьому позивачі зазначили, що судами при попередньому розгляді даної справи встановлено і сторонами не спростовано, що ТОВ «Пермус» є частковим (сингулярним) правонаступником ТОВ «ПАЖЖ».

Правильне визначення відповідачів у справі, до яких звернено позовні вимоги, позивачі також обґрунтовують тим, що на момент порушення їх корпоративних прав відповідачами, такого підприємства, як ТОВ «Пермус» не існувало, отже останнє ніяким чином не могло порушити права позивачів, як колишніх учасників КП «МП «Мрія».

На думку скаржників для правильного вирішення спору у даній справі про стягнення коштів, передбачених пунктом 9.1. Статуту КП «МП «Мрія», не мають значення висновки суду про те, що рішення загальних зборів про припинення КП «МП «Мрія» ухвалювалося ліквідатором цього підприємства до постановлення судами рішень про поновлення позивачів, як учасників у цьому підприємстві, адже незалежно від обставин виключення, учаснику якого виключають, повинні були бути виплачені кошти, визначені Статутом.

Оскільки процедура припинення КП «МП «Мрія» була порушена з боку його колишніх учасників та ліквідатора, тому позивачі вважають, що: - їх корпоративні права підлягають захисту шляхом покладення на відповідачів відповідальності у вигляді відшкодування позивачам збитків згідно статей 22, 610, 611, 1166, 1190 Цивільного кодексу України, які завдані незаконними рішеннями при виключенні позивачів з числа учасників підприємства; - вина відповідачів, що своїми діями спричинили позивачам збитків, презюмується (статті 614 Цивільного кодексу України); - надані відповідачами заперечення їх вину не спростовують, в силу чого її слід вважати доведеною; - наявність причинного зв`язку між діями відповідачів та збитками для позивачів є очевидною, оскільки факт протиправного виключення позивачів з КП «МП «Мрія» явним чином перешкодив їх участі у прийнятті суттєвих для спірних правовідносин рішень, в тому числі щодо припинення КП «МП «Мрія», а також стосовно визначення та порядку сплати часток позивачам, в тому числі й при ліквідації КП «МП «Мрія», його правонаступника ТОВ «ПАЖЖ», і фактичних дій відповідачів щодо позбавлення позивачів будь-яких прав у цьому підприємстві.

Поряд із цим скаржники звертають увагу суду апеляційної інстанції на те, що спираючись на своє право згідно Статуту КП «МП «Мрія» (пункт 9.1.), ними заявлено вимоги до відповідачів щодо виплат коштів лише частково і виключно відносно нерухомого майна підприємства (нежитлового приміщення загальною площею 306,5 кв.м. за адресою м.Миргород, вул. Гоголя, 84, що було у власності КП «МП «Мрія» станом на 2014 рік), а не повністю по всім його активам за балансом, що законом не забороняється.

Позивачі наголошують, що оскільки КП «МП «Мрія» припинено, тому поновити їх корпоративне право на виплату частини майна товариства неможливо, проте вони мають право вимагати грошову компенсацію за порушене корпоративне право, про що також зазначив і Верховний Суд у постанові від 18.07.2018, розглядаючи дану справу № 917/342/17 в касаційному порядку.

Позивачі стверджують, що в даному випадку ними подано позов про компенсацію внаслідок зловживання відповідачами і порушенням ними корпоративних прав позивачів, тобто учасників, яких спочатку незаконно виключили, а потім, всупереч закону та Статуту КП «МП «Мрія», позбавили права на компенсацію часток.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 відповідачам та третім особам продовжено процесуальний строк для подання відзивів на апеляційну скаргу у строк до 22.10.2019, а справу № 917/342/17 призначено до апеляційного розгляду на 29.10.2019 о 12:00 год.

24.10.2019 відповідачі - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та третя особа - ТОВ «Пермус» направили на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 10168 від 29.10.2019), в якому проти доводів скаржника категорично заперечують та просять скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване позивачами рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Дотримуючись балансу інтересів сторін у справі, з метою забезпечення ефективного судового захисту прав учасників справи, задля повного дослідження всіх обставин справи, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції вирішила розглядати справу з урахування доводів відповідачів ( ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ) та третьої особи-1 (ТОВ «Пермус»), що наведені ними також і у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачі у своєму відзиві на апеляційну скаргу посилаються на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, в свою чергу зазначаючи, що станом на жовтень 2019 року ТОВ «Пермус» є повним (універсальним) правонаступником КП «МП «Мрія», що підтверджується ухвалами Миргородського міськрайонного суду Полтавської області та Окружного адміністративного суду м. Києва (справи №№241/2862/13ц, 826/7684/16), тому позивачі повинні були звернутися до ТОВ «Пермус», як до особи, на балансі якої перебувало нежитлове приміщення, предмет іпотеки, загальною площею 269,3 кв.м., а не 306,5 кв.м., як стверджують позивачі.

Водночас відповідачі зазначають, що:

-в їх діях відсутній склад цивільної відповідальності;

-не існує жодного зв`язку між прийнятим рішенням про виключення позивачів із числа учасників КП «МП «Мрія» та завданими збитками;

-відповідне зобов`язання щодо виплат вартості частки засновнику (учаснику) КП «МП «Мрія» згідно із Статутом виникає у самого підприємства, а не у його засновників, тому зобов`язаною особою, на яку може бути покладено відповідальність за невиконання такого зобов`язання є ТОВ «Пермус», як універсальний правонаступник КП «МП «Мрія», а не відповідачі, до яких подано позов;

-відповідачі не перебувають та не перебували з позивачами у зобов`язальних відносинах щодо виплати вартості частки при виході з КП «МП «Мрія» у порядку, визначеному Статутом цього підприємства;

-відсутня оціночно-будівельна експертиза об`єкта нерухомості - саме нежитлового приміщення площею 269,6 кв.м. (адреса: АДРЕСА_12);

-судова економічна експертиза на підставі даних балансу товариства станом на 30.05.2014, тобто на дату виключення позивачів зі складу учасників, не проводилася, тому неможливо встановити розмір часток майна, що підлягає виплаті учасникам, що вибули;

-позов пред`явлено до осіб, які не отримали від підприємства жодних коштів;

-позивачі не змогли надати докази щодо будь-яких внесків у Статутний фонд КП «МП «Мрія», тому їх слід вважати такими, що не сплатили суму свого вкладу для формування статутного капіталу КП «МП «Мрія».

У судовому засіданні від 29.10.2019 при розгляді справи по суті судом оголошено перерву до 19.11.2019 о 15:00 год.

01.11.2019 до суду апеляційної інстанції від позивачів надійшло клопотання (вх. № 10315), в якому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд здійснити розгляд справи за поданою ними апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі без їх участі. Позивачі повідомили суд, що апеляційну скаргу вони підтримують повністю з підстав, що в ній наведені; просять дану скаргу задовольнити.

14.11.2019 до суду від позивачів надійшли заперечення на відзив відповідачів (вх. № 10752), в якому ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що відзив на апеляційну скаргу відповідачів являє собою перелік загальних фраз з рішення, що оскаржується, та посиланнями на інші рішення судів (ухвалених раніше відносно сторін у даній справі), які предмету спору не стосуються. На переконання позивачів аргументи відповідачів жодним чином не спростовують доводів апеляційної скарги, тому просять суд віднестись до відзиву на апеляційну скаргу критично.

14.11.2019 до суду від ОСОБА_10 надійшло клопотання (№ 10774 від 14.11.2019), в якому відповідач-5 просила забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції, а відповідальним за проведення відеоконференції визначити Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 у зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В., яка входить до складу колегії суддів, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 917/342/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2019 для розгляду справи № 917/342/17 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Істоміна О.А.

Згідно положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 задоволено клопотання ОСОБА_10 про її участь у судовому засіданні 19.11.2019 о 15:00 год. в режимі відеоконференції при розгляді справи № 917/342/17, проведення якої доручено Миргородському міськрайонному суду Полтавської області.

19.11.2019 від ОСОБА_9 надійшли клопотання (вх. №№ 10939; 10940), в яких відповідач-4 просила відкласти розгляд справи; встановити факт порушення 01.03.2019 працівниками (посадовими особами) поштового відділення с. Якимове Полтавської дирекції АТ «Укрпошта» (вул. Миру, 28А, с. Якимове, Великобагачанського району, Полтавської області), що отримали до пересилання апеляційну скаргу позивачів 01.03.2019 та направили її до Східного апеляційного господарського суду лише 02.08.2019 о 23:11 год. (трек-номер відправлення 371), Правил надання послуг поштового зв`язку (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270), Наказу № 211 від 12.05.2006 «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилання поштових відправлень», затвердженого УДППЗ «Укрпошта», Закону України «Про поштовий зв`язок», Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 «Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень», шляхом винесення окремої ухвали та повідомлення до правоохоронних органів про вчинення злочину працівниками поштового відділення; запропонувати учасникам справи надати письмові пояснення щодо свого ставлення до клопотання; визнати обов`язковою явку позивача - ОСОБА_1 в судове засідання, яка безпосередньо відправляла пошту 01.03.2019; провести розслідування з приводу надходження на адресу Східного апеляційного господарського суду апеляційної скарги позивачів та обставин її прийняття до розгляду судом.

Вказані клопотання ОСОБА_9 долучені судом до матеріалів справи.

Поряд із цим, 19.11.2019 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_8 та ОСОБА_10 надійшла заява (вх. № 10941 від 19.11.2019) про відвід колегії суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Істоміної О.А., судді Зубченко І.В. від розгляду справи № 917/342/17.

ОСОБА_9 також звернулась до суду із заявою (вх. № 10942 від 19.11.2019), в якій просила відвести головуючого суддю Барбашову С.В. від розгляду справи № 917/342/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (вх. № 10941 від 19.11.2019) про відвід колегії суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Істоміної О.А., судді Зубченко І.В., та заяву ОСОБА_9 (вх. № 10942 від 19.11.2019) про відвід головуючого судді Барбашової С.В. від розгляду справи № 917/342/17; зупинено апеляційне провадження у справі № 917/342/17 до вирішення питання про відвід суддів; справу № 917/342/17 передано на автоматичний розподіл для визначення судді з розгляду заяв про відвід суддів у встановленому порядку.

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 для розгляду заяв про відвід суддів визначено суддю Східного апеляційного господарського суду - Білецьку А.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 у задоволенні заяв ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про відвід суддів відмовлено, а справа № 917/342/17 передана колегії суддів у складі: головуючого судді Барбашової С.В., судді Істоміної О.А. та судді Пелипенко Н.М. для здійснення апеляційного розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2019 поновлено апеляційне провадження у даній справі та призначено справу № 917/342/17 до розгляду в режимі відеоконференції на 19.12.2019 о 14:30 год.

Поряд із цим, колегією суддів враховано, що 14.11.2019 відповідачем-5 заявлялося клопотання, в якому ОСОБА_10 просила доручити Миргородському міськрайонному суду Полтавської області забезпечити проведення судових засідань в режимі відеоконференції, посилаючись на фінансові труднощі та фізичну неможливість бути присутньою в судовому засіданні у м. Харкові при розгляді справи № 917/342/17, яке було задоволено судом згідно ухвали від 15.11.2019.

Колегією суддів з`ясована наявність технічної можливості для проведення судового засідання 19.12.2019 о 14:30 год. в режимі відеоконференції в приміщенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 133) у залі судових засідань № 1, а тому згідно ухвали від 27.11.2019 Миргородському міськрайонному суду Полтавської області (37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, 133) доручено забезпечити проведення відеоконференції у справі № 917/342/17, розгляд якої відбудеться 19.12.2019 о 14:30 год. Участь сторін у судовому засіданні визнано необов`язковою.

04.12.2019 від ОСОБА_10 надійшло клопотання (вх. № 11456), в якому відповідач-5 вдруге просить суд постановити ухвалу про її участь в судовому засіданні 19.12.2019 в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Миргородському міськрайонному суду Полтавської області.

Враховуючи те, що справу вже призначено до розгляду в режимі відеоконференції і саме з урахуванням раніше поданого відповідачем-5 та задоволеного судом клопотання згідно ухвали від 15.11.2019, а проведення відеоконференції доручено суду, визначеному ОСОБА_10 у попередньому клопотанні, колегія суддів дійшла висновку про недоцільність розгляду клопотання відповідача-5 (вх. № 11456 від 04.12.2019).

Представники позивачів, відповідачі-1,2,3 та третя особа-2 своїм правом на участь у судовому засіданні 19.12.2019 не скористалися, хоча судом вжито належних заходів щодо їх повідомлення про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що позивачами 01.11.2019 було заявлене клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи без їх участі (вх. № 10315) та те, що явка представників в судове засідання 19.12.2019 судом обов`язковою не визнавалась, а у справі матеріалів достатньо для її розгляду, колегія суддів вважає, що неявка представники позивачів, відповідачів-1,2,3 та третьої особи-2 не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

19.12.2019 через канцелярію суду відповідачами-3,4 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 надані клопотання (вх. №№ 11957; 11958), в яких останні просять суд викликати в судове засідання в якості свідка ОСОБА_16 , яка виготовила висновок № 668 від 10.07.2017, та викликати експерта Полтавської регіональної біржі нерухомості - О.М.Москаленка, який проводив оцінку вартості спірного нежитлового приміщення площею за адресою АДРЕСА_12, для надання пояснень.

Однак колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань відповідачів-3,4 - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 267 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, зокрема, за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків. При цьому, відповідно до частини другої статті 263 Господарського процесуального кодексу разом із відзивом на апеляційну скаргу мають бути подані клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу.

Але, клопотання про виклик свідка та експерта при поданні відзиву на апеляційну скаргу відповідачами заявлені не були.

Колегія суддів зазначає, що відповідачами не наведено жодних підстав, через які вони не могли заявити такі клопотання разом із відзивом на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем-4 - ОСОБА_9 був пропущений строк на подання будь-яких клопотань та заяв, а також, відсутність клопотання про поновлення строку на таке подання, колегія суддів апеляційної інстанції залишає без розгляду клопотання відповідача-4 про виклик свідка та експерта.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Колегія суддів, заслухавши у судовому засіданні уповноважених представників відповідачів-4,5 та третьої особи-1, які просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачів задоволенню не підлягає.

Також, розглянувши клопотання відповідача-4 - ОСОБА_9 про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали по відношенню до Акціонерного товариства «Укрпошта», колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 246 Господарського процесуального кодексу України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Провівши відповідну перевірку, суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи вбачає в діях працівників (посадових осіб) поштового відділення с. Якимове Полтавської дирекції АТ «Укрпошта» (вул. Миру, 28А, с. Якимове, Великобагачанського району, Полтавської області), що отримали до пересилання апеляційну скаргу позивачів 01.03.2019 та направили її до Східного апеляційного господарського суду лише 02.08.2019 о 23:11 год. (трек-номер відправлення 371), грубе порушення вимог чинного законодавства, тому колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, користуючись наданим суду правом, з метою забезпечення прав учасників справи, які гарантовані законом, задля належного виконання професійних обов`язків працівниками Акціонерного товариства «Укрпошта», вважає за необхідне винести відповідну окрему ухвалу та направити її для виконання національному оператору поштового зв`язку України для виконання.

Поряд із цим колегія суддів вважає, що в межах виявленого порушення, така процесуальна форма реагування Східного апеляційного господарського суду, як винесення окремої ухвали, є достатньою та не потребує звернення суду до правоохоронних органів з відповідним повідомленням, як про це просить ОСОБА_9 (відповідач-4).

В судовому засіданні 19.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частину постанови та те, що при апеляційному перегляді справи судом апеляційної інстанції виявлені недоліки та встановлені порушення вимог чинного законодавства в діяльності АТ «Укрпошта», що має наслідком винесення окремої ухвали згідно приписів статті 246 Господарського процесуального кодексу України.

Частинами першою та другою статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин другої, третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Аналогічна норма містилася й у попередній редакції Господарського процесуального кодексу України, зокрема в пункті 4 частини першої статті 12 (в редакції до 15.12.2017).

Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна цієї особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Положеннями частин першої, третьої статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Предметом даного судового розгляду є вимога позивачів - колишніх учасників КП «МП «Мрія» про стягнення збитків, яка ґрунтується на порушенні процедури їх виключення з числа членів цього підприємства, невиконанні зобов`язання щодо проведення з ними розрахунку в порядку, визначеному Статутом КП «МП «Мрія», яке було господарським товариством, та припинило свою діяльність шляхом реорганізації, та втратою можливості для поновлення корпоративних прав учасників КП «МП «Мрія» (позивачів).

Колегія суддів апеляційної інстанції підтримує висновок місцевого господарського суду та вважає, що спір стосовно учасників, яких виключено з КП «МП «Мрія», виник з корпоративних відносин, тому вимоги позивачів мають розглядатися в порядку господарського судочинства.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 20.12.2000 була здійснена державна реєстрація Малого підприємства «Мрія», ідентифікаційний код юридичної особи 13941164, яке за організаційно-правовою формою було колективним підприємством та мало місцезнаходження: Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, б.84, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (том 1 аркуші справи 92-95).

Згідно статті 8.1 Статуту КП «МП «Мрія» (в редакції змін та доповнень, державна реєстрація яких була здійснена 11.12.2013; том 5 аркуші справи 268-270), позивачі - ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 були засновниками (учасниками) вказаного підприємства та володіли часткою по 1,25% від статутного фонду на кожну із зазначених осіб.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.04.2015 у справі № 917/333/15 та від 13.10.2015 № 917/2292/14, які набрали законної сили, встановлено, що 30.05.2014 загальними зборами учасників КП «МП «Мрія», на яких були присутні учасники ОСОБА_8 з часткою 79,80%, ОСОБА_9 з часткою 12,7%, ОСОБА_11 з часткою 1,25%, було прийнято рішення про виключення з числа засновників цього підприємства ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та про виплату їм на протязі 2014 року коштів у розмірі 500 гривень кожній.

Сторонами у даній справі № 917/342/17 визнається, що на виконання рішення загальних зборів КП «МП «Мрія» від 30.05.2014 в частині виплати кожному з позивачів по 500 грн. (виходячи з вартості номінальної частки у статутному фонді кожного із позивачів - учасників КП «МП «Мрія»), ліквідатором було організовано перерахунок вказаних сум через Укрпошту на поштові адреси позивачів. При цьому останні були незгодні з таким станом речей, повідомили ліквідатора про це претензіями та відмовилися від отримання зазначених 500 грн.

Судовими рішеннями у справах № 917/333/15 та № 917/2292/14 було визнано недійсним друге рішення, ухвалене 30.05.2014 загальними зборами КП «МП «Мрія», оформлене протоколом № 32 цього ж дня, відносно виключення зі складу учасників Колективного підприємства «Мале підприємство «Мрія» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (рішення по справі №917/333/15 від 29.04.2015) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (рішення по справі № 917/2292/14 від 13.10.2015).

Підставами для визнання судами недійсним рішення загальних зборів КП «МП «Мрія» стало неповідомлення цих учасників підприємства про проведення загальних зборів в установленому Статутом порядку, що кваліфіковано судами як грубе порушення корпоративних прав зазначених учасників.

Отже, є очевидним, що прийняттям загальними зборами як органом КП «МП Мрія» рішення від 30.05.2014 про виключення позивачів зі складу засновників (учасників), дійсно були порушені корпоративні права позивачів.

Поряд із цим, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 917/2014/15, яка набрала законної сили, встановлено, що укладені відповідачем ОСОБА_9 09.09.2014 Договори №№ 1,2,3 продажу її частки у статутному капіталі КП «МП «Мрія» відповідачам ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 (предметом кожного із договорів була частка у розмірі 1,25 % статутного капіталу) вчинені з порушенням переважних прав позивачів на купівлю частки, а тому вказаною постановою права та обов`язки покупців за вказаними договорами було переведено на позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно частини четвертої статті 362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із доводами позивачів, що розгляд позовних вимог по суті у справі № 917/2014/15, свідчить про виконання позивачами у цій справі вимог частини четвертої статті 362 Цивільного кодексу України, що відповідачами та судом першої інстанції не спростовано.

Таким чином, з моменту набрання законної сили постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 у справі № 917/2014/15, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (з урахуванням попередньої належності їм часток в розмірі 1,25%) стали власниками часток у розмірі 2,5% від статутного фонду КП «МП «Мрія» на кожну із зазначених осіб.

В подальшому, 22.09.2014 зборами засновників КП «МП «Мрія», оформлених протоколом № 35, було прийняте рішення про припинення КП «МП «Мрія» шляхом реорганізації (перетворення) в Товариство з обмеженою відповідальністю (том 5 аркуші справи 125-127).

30.11.2014 зборами засновників КП «МП «Мрія», оформлених протоколом № 37 (том 5 аркуші справи 136-138) було прийняте рішення про реорганізацію КП «МП Мрія» в Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» та затверджено передавальний акт (баланс) від 30.11.2014 (том 5 аркуші справи 140-142).

Зі змісту передавального акта від 30.11.2014 вбачається, що єдиним правонаступником стосовно всього майна (у тому числі нежитлового приміщення по АДРЕСА_12 площею 269,6 кв.м.), а також всіх прав та зобов`язань МП «Мрія» є ТОВ «ПАЖЖ», тобто визначено правонаступництво не лише стосовно всіх прав, але й стосовно всіх зобов`язань попередника, який реорганізується.

Частина друга статті 107 Цивільного кодексу України (як в редакції, чинній на момент складання передавального акта, так і в чинній редакції) не передбачала необхідності зазначення в передавальному акті вичерпного (повного) переліку кредиторів юридичної особи, яка реорганізується, та/або розміру відповідних зобов`язань.

Разом із цим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (том 1 аркуші справи 87-91), Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» є правонаступником Малого підприємства «Мрія» та має той же самий ідентифікаційний код - 13941164.

Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Таким чином, при будь-якій формі реорганізації юридичної особи, на відміну від ліквідації, відбувається перехід прав та обов`язки такої юридичної особи до правонаступників.

Частина друга статті 108 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи, при цьому такий перехід зазначеною нормою не ставиться в залежність від наявності чи відсутності будь-яких обставин.

Таким чином, судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що припинення КП «МП «Мрія» здійснено шляхом реорганізації у формі перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ», тобто відбулася лише зміна організаційно-правової форми юридичної особи, а всі права та обов`язки КП «МП «Мрія» без виключення та автоматично перейшли до ТОВ «ПАЖЖ», що повністю узгоджується із частиною першою статті 108 Цивільного кодексу України.

В подальшому зборами засновників ТОВ «ПАЖЖ» 02.03.2015 було прийняте рішення, оформлене протоколом № 7 (том 6 аркуш справи 137-139), про реорганізацію ТОВ «ПАЖЖ» шляхом його злиття з Приватним підприємством «Таліон» та про утворення внаслідок злиття нового підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Пермус», про передачу якому від ТОВ «ПАЖЖ» майна було складено передавальний акт від 10.08.2015 (том 6 аркуш справи 150-153).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (том 5 аркуші справи 36-40), Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», 4, є правонаступником ТОВ «ПАЖЖ» та Приватного підприємства «Таліон», які припинилися як юридичні особи внаслідок реорганізації у формі злиття.

Злиття відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України є формою реорганізації юридичної особи, тобто таким видом припинення, наслідком якого є наявність одного правонаступника, яким є юридична особа, що утворюється внаслідок злиття.

В даному випадку, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, це ТОВ «Пермус».

Отже, факт припинення КП «МП «Мрія» шляхом реорганізації у ТОВ «ПАЖЖ», яке в свою чергу припинилося у 2015 році шляхом злиття з ПП «Таліон», не свідчить про втрату можливості для поновлення їх корпоративних прав учасників КП «МП «Мрія».

Оскільки внаслідок злиття, за визначенням, відбувається припинення декількох юридичних осіб та утворюється лише одна юридична особа-правонаступник, то всі права та всі обов`язки ТОВ «ПАЖЖ» перейшли до ТОВ «Пермус», що встановлено рішеннями господарського суду Полтавської області по справі № 917/2292/14 від 13.10.2015, по справі № 917/471/14 від 30.06.2016, в якій брали участь ті ж самі особи та ТОВ «Пермус», як співвідповідач.

Тож доводи скаржників про те, що ТОВ «Пермус», яке утворилося внаслідок злиття ТОВ «ПАЖЖ» з ПП «Таліон», є сингулярним (частковим) правонаступником КП «МП «Мрія» слід визнати безпідставними.

За універсальним правонаступництвом має місце перехід усієї сукупності прав та обов`язків певної особи. При цьому, як майно такої особи, так і сукупність прав і обов`язків, які їй належать, переходять до правонаступника (правонаступників) як єдине ціле. При універсальному правонаступництві до правонаступника переходять усі окремі права та обов`язки, які належали правопопереднику, незалежно від того, чи виявлені вони на момент правонаступництва.

Натомість сингулярне правонаступництво має місце тоді, коли сторона передає право вимоги чи здійснює переведення боргу у певному зобов`язанні, або приймає певний борг іншої особи на себе.

За вказаних обставин визнають необґрунтованими доводи скаржників про те, що ТОВ «Пермус», яке утворилося внаслідок злиття ТОВ «ПАЖЖ» з ПП «Таліон», не може виконати зобов`язання щодо виплати ним вартості частки у майні КП «МП «Мрія».

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Так, рішенням Господарського суду Полтавської області по справі № 917/2292/14 від 13.10.2015, яке набрало законної сили, встановлено зокрема те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» (вул. Гоголя,84, Миргород, Полтавська область, 37600, 4) є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» (вул. Гоголя,84, Миргород, Полтавська область, 37600, ), яке є правонаступником колективного підприємства «Мале підприємство «Мрія» ( вул. Гоголя, 84, Миргород, Полтавська область, 37600, ). За наслідками розгляду цієї справи поряд з іншим замінено відповідача - Колективне підприємство «Мале підприємство «Мрія», до якого подано позов про визнання недійсним другого рішення, ухваленого 30.05.2014 загальними зборами КП «МП Мрія», оформленого протоколом№32 цього ж дня, відносно виключення зі складу учасників цього підприємства позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» (вул. Гоголя, 84, м. Миргород, Полтавська область, 37600, 4) (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Крім того, Господарським судом Полтавської області у рішенні від 30.06.2016 по справі № 917/471/14 за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 до КП «МП «Мрія» за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/58787462) також встановлено той факт, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ», яке є правонаступником колективного підприємства «Мале підприємство «Мрія», тому судом замінено відповідача - Колективне підприємство «Мале підприємство «Мрія» (вул. Гоголя, 84, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ) його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» (вул. Гоголя, 84, м. Миргород, Полтавська область, 37600, ), а також замінено відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Пермус» (ідентифікаційний код 39947744, 37600, Полтавська область, м. Миргород, вул. Гоголя, будинок, 84) (пункт 1 резолютивної частини зазначеного рішення).

За встановлених обставин доводи скаржників про те, що припинення КП «МП «Мрія» відбулося внаслідок ліквідації та без правонаступництва, підлягають відхиленню, як необґрунтовані.

Матеріалами справи (відомостями з ЄДРПОУ, передавальними актами) та рішеннями Господарського суду Полтавської області по справі № 917/2292/14 від 13.10.2015 та по справі № 917/471/14 від 30.06.2016, підтверджується, що КП «МП «Мрія» має правонаступника, яким є ТОВ «Пермус», тому колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що відповідати за даними позовними вимогами щодо відшкодування шкоди, спричиненої прийняттям рішення загальних зборів КП «МП «Мрія» від 30.05.2014 про виключення позивачів зі складу засновників (учасників) зазначеного підприємства, повинно саме ТОВ «Пермус».

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу по суті заявлених вимог, обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норми чинного законодавства, з огляду на наступне.

Факт порушення своїх корпоративних прав та спричинення збитків позивачі пов`язують з прийняттям загальними зборами КП «МП «Мрія» рішення, оформленого протоколом № 32 від 30.05.2014, щодо виключення позивачів зі складу учасників зазначеного підприємства (товариства), яке визнано в судовому порядку недійсним.

Підставами для визнання недійсним зазначеного рішення зборів засновників (учасників) КП «МП Мрія» за рішеннями суду стало порушення порядку повідомлення позивачів про проведення зборів, а не відсутність повноважень у осіб, які приймали участь у проведенні зборів, діяти як орган КП «МП Мрія» та приймати рішення від його імені.

Частина перша статті 89 Господарського кодексу України передбачає, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Відповідно до частини другої статті 97 Цивільного кодексу України органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Абзац перший частини першої статті 92 Цивільного кодексу України передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом під час розгляду справи по суті обґрунтовано враховано, що рішення про виключення учасника, приймається підприємством (господарським товариством) в особі вищого органу управління (з виключною компетенцією), тобто загальними зборами, а не учасниками, як такими.

Відповідно, визнання недійсним в судовому порядку рішення загальних зборів, прийнятого компетентним органом юридичної особи (товариства) як такого, що було прийняте з порушенням закону, обумовило певні правові наслідки саме для вказаного підприємства (товариства), в тому числі щодо відповідальності за можливу шкоду, спричинену прийняттям такого рішення.

Суд першої інстанції вмотивовано послався на те, що порушення корпоративних прав позивачів було здійснене 30.05.2014 загальними зборами юридичної особи - КП «МП «Мрія», саме як органом цього підприємства (господарського товариства), шляхом прийняття рішення про виключення учасників (позивачів), а не відповідачами-3, 4 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (який помер), як фізичними особами від власного імені.

Прийняте фізичними особами - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 як учасниками загальних зборів, тобто органом КП «МП «Мрія», створило цивільні права та обов`язки не для них особисто, а для юридичної особи (товариства), яку вони представляли, діючи як орган цього товариства. Більш того, ці особи не були власниками нежитлового приміщення, частку від вартості якого (10%) позивачі просять відшкодувати їм в межах даної справи.

Враховуючи вказане, є вірними висновки суду першої інстанції про те, що всю відповідальність за вчинення такої дії (у тому числі й за можливу шкоду, спричинену прийняттям такого рішення) має нести саме КП «МП «Мрія», як юридична особа, або його правонаступник.

За приписами частини третьої статті 96 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Зважаючи на те, що Статутом КП «МП «Мрія» як в первісній редакції, так і в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено винятку із загального правила, визначеного положеннями частини третьої статті 96 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засновники (учасники) КП «МП «Мрія» не можуть нести відповідальність за зобов`язаннями цього підприємства.

Позивачі не довели ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції наявності в учасників (засновників) КП «МП «Мрія» обов`язку відшкодувати грошові кошти для цілей виконання зобов`язань юридичної особи (з виплати вартості часток майна підприємства) при здійсненні нею дій з виключення позивачів зі складу учасників КП «МП «Мрія».

Водночас, позивачами не доведено посиланням на будь-які докази факт неправомірності чинного рішення зборів засновників КП «МП «Мрія» від 30.11.2014, оформленого протоколом № 37 (том 5 аркуші справи 136-138), прийнятого за участю відповідачів - ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 про реорганізацію КП «МП «Мрія» в Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» (том 5 аркуші справи 140-142), а також не доведено порушення цим рішенням прав позивачів, адже підставою виникнення зобов`язання, передбаченого пунктом 9.1 Статуту КП «МП «Мрія» стосовно виплати учаснику вартості майна пропорційно його частці в статутному фонді є саме факт виходу (або виключення) такого учасника з товариства.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що позивачі не надали підтверджень із посиланням на будь-які правові норми своїм аргументам щодо виникнення у вищевказаних осіб статусу «вигодонабувачів від припинення КП «МП «Мрія», а також взагалі не зазначили, яку саме «вигоду» отримали вказані особи та в чому саме вона полягає.

Враховуючи вищезазначене, господарський суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з посиланням на неналежність відповідачів у цьому спорі, оскільки відповідачем у даній справі повинно бути саме господарське товариство - ТОВ «Пермус».

При цьому колегія суддів враховує, що зазначені висновки суду першої інстанції саме про відмову в позові у випадку встановлення судом неналежності відповідача, відповідають висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, де зазначено, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконуючи цей обов`язок, за результатами розгляду позову, поданого до неналежного відповідача, відмовляє у позові.

Також суд першої інстанції також послався на те, що позивачі, наголошуючи на порушенні своїх корпоративних прав в зв`язку з прийняттям загальними зборами КП «МП «Мрія» рішення щодо їх виключення з товариства, не проявляють послідовності у їх захисті, оскільки після визнання недійсним вказаного рішення не заявляють вимог про визнання за ними корпоративних прав у товаристві, яке є правонаступником КП «МП «Мрія».

Однак колегія суддів вважає безпідставними вказані висновки суду першої інстанції та погоджується із доводами скаржників з цього приводу, оскільки підставою вибуття позивачів з числа членів КП «МП «Мрія» став юридичний факт виключення цих осіб рішенням загальних зборів, яке в подальшому було визнано недійсним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків. При цьому, за відсутності відповідних заяв, факт невключення позивачів до складу учасників товариства - правонаступника також може бути кваліфіковано, як їх вибуття з господарського товариства.

Водночас зазначені висновки суду першої інстанції не призвели до ухвалення неправильного рішення по суті розглянутих вимог.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад правопорушення, є підставою для відмови в позові.

Проте, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що порушене право на спірне відшкодування існує у позивачів по відношенню до юридичної особи - ТОВ «Пермус», як до універсального правонаступника КП «МП «Мрія», ТОВ «ПАЖЖ» та ПП «Таліон», а не до відповідачів ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) особисто, оскільки порушення корпоративних прав позивачів було здійснене КП «МП «Мрія» саме як юридичною особою шляхом прийняття рішення компетентним органом цієї юридичної особи.

Що стосується вимог, заявлених до відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , то судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що вказані особи не були учасниками КП «МП Мрія» станом на 30.05.2014, не брали участь у прийнятті неправомірного рішення загальних зборів цього підприємства (товариства) від 30.05.2014, в зв`язку з чим вони є неналежними відповідачами за вимогами про відшкодування шкоди, спричиненої прийняттям цього рішення, також із зазначених підстав.

В той же час, позивачами в межах даної справи вимоги до ТОВ «Пермус» не заявлялися, зміна предмета позовних вимог в порядку, встановленому ГПК України, не здійснювалася, клопотання про заміну відповідача відсутнє.

Відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі та позивачі не перебувають та не перебували між собою у зобов`язальних правовідносинах щодо виплати вартості частки при виході товариства в порядку, визначеному Статутом КП «МП «Мрія», а тому посилання позивачів в обґрунтування порушення своїх корпоративних прав на норми статей 610, 611, 614 Цивільного кодексу України, якими встановлено ознаки порушення зобов`язання, його правові наслідки та підстави відповідальності за таке порушення, є безпідставними.

Тому слід визнати необґрунтованими доводи позивачів щодо залишення судом першої інстанції без розгляду питання стосовно обставин нанесення позивачам збитків.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів також дійшла висновку, що позовні вимоги про відшкодування збитків до заявлених відповідачів є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано вказівки касаційної інстанції під час нового розгляду справи відносно можливості застосування до спірних правовідносин норм статті 1190 Цивільного кодексу України, колегія суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Як відомо, до процесуальних правовідносин застосовується той закон, який є чинним на момент вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017) законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто йдеться мова про врахування судами висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують ту чи іншу норму права.

Згідно частини першої статті 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Проте в даному випадку, господарським судом першої інстанції не було знайдено правових підстав для можливості застосування статті 1190 Цивільного кодексу України, оскільки встановлено, що шкода була спричинена позивачам вищим органом юридичної особи КП «МП «Мрія» - загальними зборами учасників, а не учасниками ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) особисто від власного імені, які приймали участь у прийнятті зазначеного рішення, тому останні не можуть нести солідарну відповідальність перед позивачами.

Також слід зазначити, що позивачі не посилалися у позові на положення статті 1190 Цивільного кодексу України як на підставу своїх позовних вимог.

За встановлених під час вирішення спору по суті обставин, суд першої інстанції вмотивовано відхилив, як необґрунтовані позовні вимоги про захист порушених корпоративних прав шляхом солідарного стягнення збитків з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , до яких подано позов, з підстав, визначених в позовній заяві.

При апеляційному розгляді даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що спір вирішено місцевим господарським судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з наданням належної правової оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів відхиляє аргументи позивачів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом було надано належну оцінку доводам як позивачів, так і відповідачів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 у справі №917/342/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга позивачів має бути залишена без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 по справі №917/342/17 щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_11 на підставі пункту шостого частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України є правильним та законним, оскільки ОСОБА_11 , який був однією із сторін у даній справі № 917/342/17, помер, що підтверджується наявними у справі доказами.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на скаржників (позивачів).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 у справі №917/342/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12.02.2019 у справі №917/342/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.12.2019.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко