ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2442/19

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Савченко А.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Андрощук С.В. за довіреністю;

Від відповідача: Ткаченко І.Т. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Укртранслоджистік до товариства з обмеженою відповідальністю „Авантаж Інспект про стягнення 405 619,98 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Укртранслоджистік (далі по тексту ТОВ „Укртранслоджистік) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Авантаж Інспект (далі по тексту ТОВ „Авантаж Інспект) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 405 619,98 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 384 519,74 грн., пені у розмірі 19 407,24 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1 693,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань прийнятих на себе за умовами договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. в частині сплати орендних платежів передбачених умовами договору за липень та серпень 2019р.

ТОВ „Авантаж Інспект повністю заперечувало проти позову, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність. Зокрема, відповідачем у відзиві на позовну заяву було наголошено, що заборгованість зі сплати орендних платежів виникла в результаті недобросовісних дій позивача, а саме: у зв`язку зі зменшенням ставок орендної плати на ринку оренди вагонів, що стало результатом профіциту напіввагонів. Наведене стало підставою для звернення відповідача до ТОВ „Укртранслоджистік із пропозицією переглянути орендну ставку за договором, яка з боку позивача була проігнорована.

ТОВ „Авантаж Інспект було наголошено, що позивач починаючи з 04.07.2019р. був обізнаний про готовність відповідача повернути вагони, проте лише 13.08.2019р. позивачем була надана інструкція щодо направлення напіввагонів на станцію Велико-Анадоль. Таким чином, відповідач стверджує про відсутність у нього обов`язку сплачувати орендні платежі, починаючи з 04.07.2019р. Крім того, відповідачем було вказано про наявність помилок у здійсненому позивачем розрахунку заборгованості, що, відповідно, має наслідком неправильне визначення позивачем розміру заявлених до стягнення пені та трьох відсотків річних, а також про понесення відповідачем додаткових витрат у зв`язку з ремонтом орендованих вагонів. Посилаючись на умови договору оренди вагонів, а також положення чинного законодавства, відповідачем також було наголошено про відсутність правових підстав для нарахування пені на заставну суму, яка за своєю правовою природою є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

08.02.2019р. між ТОВ „Укртранслоджистік (Орендодавець) та ТОВ „Авантаж Інспект (Орендар) було укладено договір оренди вагонів №аva01/g/02, відповідно до п. п. 1.1, 1.3 якого Орендодавець надає Орендарю за плату у тимчасове користування залізничні вагони (далі - «вагони»), для перевезення вантажів, що мають право виходу на колії загального користування та курсування по залізницях окремих країн СНД і Балтії. Загальна кількість вагонів, що передаються в оренду та строки передачі вказуються в додаткових угодах з відповідними специфікаціями до даного договору. Факт приймання-передавання вагонів в оренду і повернення їх з оренди, кількість, модель та мережеві номери вагонів фіксуються актами приймання-передавання вагонів (додаток № 1 до договору), підписаними уповноваженими представниками сторін. Акти складаються у двох примірниках - по одному для кожної із сторін.

Згідно з п. п. 2.1.1, 2.1.2, 2.3, 4.11 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. сторони здійснюють передачу і повернення вагонів у наступному порядку: вагони, що передаються в оренду повинні бути в комплектному стані, технічно справні, зачищені від раніше перевезеного вантажу і комерційно придатні під навантаження вантажу, призначеного для цього виду рухомого складу. Передача вагонів в оренду проводиться на станціях, попередньо погоджених сторонами в письмовому вигляді. Сторони підписують акт приймання-передавання вагонів протягом 3 (трьох) календарних днів після прибуття вагонів на станцію приймання-передавання. В акті вказуються: дата приймання-передавання, залізнична станція, мережеві номери вагонів, їх тип та модель. При поверненні вагонів після закінчення терміну дії цього договору складаються акти приймання-передавання, аналогічні актам у додатку №1 до цього договору, що підписуються уповноваженими представниками сторін. Повернення вагонів з оренди здійснюється Орендарем протягом 30 (тридцяти) днів після закінчення терміну дії договору. За 30 діб до закінчення терміну дії договору, Орендодавець зобов`язаний повідомити Орендаря про станцію приймання-передавання вагонів з оренди і надати реквізити (засобами електронного зв`язку повідомити станцію призначення, її найменування, код одержувача та інші необхідні дані) для відправлення вагонів Орендарем на зазначену станцію. Пролонгація договору можлива лише за відповідною домовленістю сторін, що оформлюється додатковою угодою. Орендодавець забезпечує можливість для своєчасного приймання-передавання вагонів з оренди, включаючи прийняття вагонів станцією, визначеною в якості станції приймання-передавання.

Відповідно до п. 2.7 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. орендна плата нараховується з і до дати підписання відповідного акту приймання-передавання уповноваженими представниками сторін, включаючи обидві дати.

Умовами п. п. 3.1, 3.2 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. встановлено, що цей договір набирає чинності з « 08» лютого 2019 року і діє до « 31» березня 2019 року, однак в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Термін оренди обчислюється з дня підписання сторонами акту приймання-передавання в оренду.

Згідно з п. п. 5.4, 6.1, 6.2 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. Орендар зобов`язаний належним чином оплачувати Орендодавцю орендну плату, а також витрати, які можуть виникати при виконанні умов цього договору. Орендар сплачує орендну плату по заздалегідь виставленому Орендодавцем рахунку не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним місяцем. На прохання Орендодавця Орендар надає копії платіжних документів з відміткою банку, що підтверджують факт оплати рахунків Орендаря. Валютою платежів є українська гривня. Розмір орендної плати за цим договором встановлюється в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору. Ставка орендної плати погоджується без змін терміном на 1 (один) рік. Після настання цієї дати сторони мають право раз на рік проводити перегляд орендної плати у випадку зміни орендних ставок на ринку оренди вагонів. Зміна орендної ставки закріплюється в додаткових угодах, погоджених обома сторонами. Орендар сплачує орендну плату, зазначену в п.6.1. договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунку Орендодавця, переданого за допомогою електронного зв`язку.

Відповідно до п. 6.5 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. акт виконаних робіт/послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період складається Орендодавцем та підписується Сторонами не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (додаток № 2 до цього договору). Орендар зобов`язаний підписати і повернути Орендодавцю оригінал акту виконаних робіт/послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період або представити свої заперечення по ньому протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання такого акту від Орендодавця. Якщо в зазначений термін Орендар не надасть Орендодавцю підписаний оригінал акту виконаних робіт/послуг з відповідним додатком до акту виконаних робіт/послуг за звітний період або свої заперечення по ньому, даний акт виконаних робіт/послуг за звітний період буде вважатися прийнятим Орендарем без заперечень і матиме повну юридичну силу і доказове значення.

Положеннями п. п. 6.10 6.12 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. визначено, що до відправки вагонів в оренду Орендар сплачує на банківський рахунок Орендодавця орендну плату за перший місяць оренди та заставну суму, рівну місячній орендній платі за передані в оренду вагони, яка залишається у Орендодавця до кінця оренди в забезпечення виконання зобов`язань Орендаря і вимог Орендодавця за даним договором. На заставну суму інтереси не нараховуються. Протягом усього терміну дії договору, значення передбаченої договором заставної суми повинно відповідати значенню місячної орендної плати вагонів, що знаходяться в оренді. У випадку, якщо Орендодавець повністю або частково задовольнить свою вимогу до Орендаря за рахунок заставної суми і розмір заставної суми зменшиться, Орендар зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів доплатити Орендодавцю заставну суму в розмірі, який відповідає встановленому договором значенню місячної орендної плати. Зазначена в договорі заставна сума забезпечує протягом терміну дії договору виконання всіх основних і побічних вимог. Заставна сума повинна бути повернута Орендарю, який належним чином виконав договір за умови, якщо у Орендодавця немає грошових вимог до Орендаря. Із заставної суми можна утримувати заборгованість за договором в частині рахунків по вимогах які підлягають оплаті Орендарем, а також шкоди, заподіяної майну Орендодавця.

Відповідно до п. 7.1, абзацу 2 п. 7.2, п. 7.3 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України і цим договором. У випадку відмови Орендодавця від прийому з оренди узгодженої партії вагонів, з причин, які не залежать від Орендаря, Орендодавець повністю відшкодовує Орендарю додаткові витрати, пов`язані з знаходженням такої партії вагонів на шляхах загального користування. При цьому Орендар звільняється від сплати орендних платежів у такому випадку. У випадку прострочення платежів Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі 2-х облікових ставок НБУ від суми простроченого платежу, за кожну добу прострочення з оплатою, починаючи з дня, наступного за терміном оплати.

Умовами п. 10.3 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. передбачено, що всі зміни, додатки та доповнення до цього договору матимуть юридичну силу в разі, якщо вони вчинені в письмовій формі та підписані повноважними представниками обох сторін. Всі зміни, доповнення та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною.

Додатковою угодою №1 від 08.02.2019р. до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. сторонами було визначено, що розмір орендної ставки за цією додатковою угодою встановлюється у розмірі 1200,00 грн. з урахуванням ПДВ за одну добу за один вагон.

08.01.2019р. між сторонами по справі було підписано специфікацію №1 до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., з якої вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у користування п`ять напіввагонів.

28.02.2019р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №2 до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., відповідно до умов якої сторонами було погоджено, що розмір орендної ставки встановлюється у розмірі грошового еквівалента 44,5 умовних одиниць з урахуванням ПДВ за одну добу за один вагон; під однією умовною одиницею розуміється один долар США. Крім того, сторонами було погоджено, що договір оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. діє з 08.02.2019р. по 30.06.2019р.

11.04.2019р. між ТОВ „Укртранслоджистік та ТОВ „Авантаж Інспект було укладено додаткову угоду №3 до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., відповідно до умов якої Орендодавець надає Орендарю у користування на строк дії договору рухомий склад залізничні вагони, тип, загальна кількість яких визначаються у специфікації. Крім того, 17.04.2019р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №4 до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р.

11.04.2019р. між сторонами по справі було підписано специфікацію №1 до додаткової угоди №3 від 11.04.2019р. до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., з якої вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у користування два напіввагони.

17.04.2019р. між сторонами по справі було підписано специфікацію №1 до додаткової угоди №4 від 17.04.2019р. до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., з якої вбачається, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у користування один напіввагон.

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами по справі було підписано акти приймання-передавання вагонів до договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., а саме: акт від 08.01.2019р., акт від 26.02.2019р., акт від 11.04.2019р., акт від 11.04.2019р., акт від 23.04.2019р., акт від 29.04.2019р., відповідно до яких Орендодавцем було передано, а Орендарем прийнято у користування напіввагони, загальна кількість яких складає вісім штук.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Укртранслоджистік на виконання умов договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. було виставлено ТОВ „Авантаж Інспект наступні рахунки на оплату: рахунок №14 від 08.02.2019р. на суму 72 000,00 грн. рахунок №20 від 01.03.2019р. на суму 100 800,00 грн., рахунок №30 від 31.03.2019р. на суму 74 400,00 грн., рахунок №36 від 23.04.2019р. на суму 135 831,46 грн., рахунок №42 від 30.04.2019р. на суму 340 259,86 грн., рахунок №53 від 31.05.2019р. на суму 282 217,30 грн., рахунок №65 від 02.07.2019р. на суму 547 391,12 грн., рахунок №82 від 01.08.2019р. на суму 801 151,57 грн. На підтвердження факту часткової оплати з боку відповідача виставлених позивачем рахунків останнім було надано виписки по банківському рахунку за період з 14.02.2019р. по 07.05.2019р.

На виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. між сторонами по справі було підписано наступні акти наданих послуг: акт №12 від 28.02.2019р. на суму 28 800,00 грн. та додаток до нього, акт №20 від 31.03.2019р. на суму 74 400,00 грн. та додаток до нього, акт №29 від 30.04.2019р. на суму 149 254,56 грн. та додаток до нього, акт №43 від 31.05.2019р. на суму 296 565,84 грн. та додаток до нього. Крім того, позивачем було надано акт №54 від 30.06.2019р. на суму 279 456,00 грн. та додаток до нього, акт №67 від 31.07.2019р. на суму 276 844,88 грн. та додаток до нього, які з боку ТОВ „Авантаж Інспект підписані не були.

Листом від 19.06.2019р., який був надісланий на електронну адресу відповідача, позивачем було повідомлено про необхідність оплати рахунку за травень 2019р. на суму 282 217,30 грн.

Листом №1906/19-186 від 19.06.2019р. ТОВ „Авантаж Інспект, посилаючись на виникнення профіциту на ринку напіввагонів, а також на істотне зменшення ставок орендної плати, просило у позивача переглянути умови договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. та встановити ставку орендної плати не вище 800,00 грн. на добу.

Листом №107 від 20.06.2019р. ТОВ „Укртранслоджистік було повідомлено відповідача про необхідність оплати виставленого позивачем рахунку за червень 2019р. на суму 282 217,30 грн. Крім того, у відповідь на лист відповідача №1906/19-86 від 19.06.2019р. позивачем було повідомлено про необхідність врахування умов договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. при визначенні орендної ставки за користування орендованим майном.

Листом №2606/19-186 від 26.06.2019р. ТОВ „Авантаж Інспект, посилаючись на виникнення профіциту на ринку напіввагонів, а також на істотне зменшення ставок орендної плати, просило у позивача переглянути умови договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. та встановити ставку орендної плати не вище 600,00 грн. на добу. Крім того, відповідачем було запропоновано переглянути строки оплати та визначити, що оплата проводиться протягом 10 днів після закінчення місяця.

Листом №04/07-2019 від 04.07.2019р. ТОВ „Авантаж Інспект, посилаючись на отримання від позивача листа про відмову від перегляду ставок орендної плати, а також на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладенні договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., в черговий раз просило переглянути ставку орендної плати. При цьому, відповідачем було вказано, що у випадку відмови позивача внести зміни до договору, ТОВ „Авантаж Інспект буде вимушене ініціювати вивід вагонів з полігону у найкоротший термін, у зв`язку з чим, відповідач просив терміново надати інструкції для переадресації вагонів.

Листом №156 від 13.08.2019р. ТОВ „Укртранслоджистік, посилаючись на наявність заборгованості відповідача за договором оренди, повідомило останнього про розірвання договору з 13.08.2019р., у зв`язку з чим, позивач просив направити вагони за адресою, вказаною у листі.

Листом №14/08-2019 від 14.08.2019р. ТОВ „Авантаж Інспект у відповідь на лист позивача №156 від 13.08.2019р. було повідомлено про готовність вивести орендовані вагони, які задіяні під перевезенням на полігоні ТОВ „Авантаж Інспект, після їх прибуття на станції призначення та вивантаження у терміни визначені договором відповідно до викладених позивачем у листі №156 від 13.08.2019р. інструкцій.

Листом №181/1 від 10.09.2019р. позивачем було повідомлено відповідача про уточнення інструкції щодо місця повернення вагонів, які позивач просив направити на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці.

Під час вирішення судом даного спору ТОВ „Укртранслоджистік на підтвердження факту добросовісності виконання останнім обов`язків за договором оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. в частині надання відповідачу інструкції щодо повернення вагонів було надано суду протокол опитування свідка (заступника директора ТОВ „Укртранслоджистік) від 04.11.2019р.

Крім того, позивачем на підтвердження факту невжиття з боку відповідача належних та своєчасних заходів щодо повернення вагонів протягом 30 календарних днів з моменту розірвання договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., а також використання вагонів відповідача у своїй господарській діяльності було надано суду інформацію про вагонні операції ТОВ „Авантаж Інспект протягом періоду з 12.08.2019р. по 30.09.2019р.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Авантаж Інспект, позивачем було наголошено про наявність у відповідача заборгованості зі сплати орендних платежів за липень 2019р. у розмірі 268 086,26 грн. та заборгованості за серпень 2019р. у розмірі 116 433,48 грн., на яку позивачем також було нараховано пеню та три відсотки річних. Крім того, позивачем, із посиланням на наявність у відповідача обов`язку сформувати заставну суму, який з боку ТОВ „Авантаж Інспект виконаний не був, було заявлено до стягнення пеню та три відсотки, які були нараховані позивачем на розмір несплаченої заставної суми.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про залізничний транспорт від 04.07.1996 № 273/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; транспортні засоби - залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, моторейковий транспорт) і контейнери.

Оскільки предметом договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. передбачено надання позивачем у користування відповідача вагонів господарський суд доходить висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 798, ч. 1 ст. 799 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що умовами п. п. 5.4, 6.1, 6.2, 6.5 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. визначено порядок сплати відповідачем орендних платежів, відповідно до якого відповідач зобов`язаний оплатити виставлений позивачем рахунок за користування орендованим майном у поточному місяці; за результатами використання відповідачем орендованого майна сторони підписують відповідний акт, в якому визначається остаточний розмір орендної плати, розмір якої залежить від курсу долара США до гривні.

Проте, в порушення наведених норм закону та умов договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. ТОВ „Авантаж Інспект не було оплачено виставлені позивачем рахунки №53 від 31.05.2019р. на суму 282 217,30 грн., №65 від 02.07.2019р. на суму 547 391,12 грн. (з яких борг за липень 2019р. складає 232 879,20 грн., заставна сума 223 280,07 грн., ПДВ у розмірі 91 231,85 грн.), №82 від 01.08.2019р. на суму 801 151,57 грн., тобто рахунки, виставлені позивачем за користування вагонами протягом червня серпня 2019р. Крім того, відповідачем не було підписано складених позивачем актів за результатами користування орендованим майном протягом періоду з червня по серпень 2019р.

Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку про неналежне виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., в частині своєчасної та повної сплати орендних платежів протягом періоду з 01.07.2019р. по 13.08.2019р. При вирішенні питання щодо розміру орендної плати, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, наведеного позивачем у позовній заяві, ТОВ „Укртранслоджистік було погашено заборгованість відповідача за червень 2019 р. у розмірі 282 217,30 грн. за рахунок заставної суми, розмір якої на початок червня складав 290 975,92 грн. Розмір заставної суми станом на початок червня 2019р. відповідачем під час вирішення даного спору не заперечувався.

При цьому, решту заставної суми, розмір якої складає 8758,62 грн. (290 975,92 грн. - 282 217,30 грн. = 8758,62 грн.), позивачем було зараховано в рахунок оплати заборгованості за липень 2019р. Таким чином, позивачем було заявлено до стягнення заборгованість зі сплати орендних платежів за липень 2019р. у розмірі 268 086,26 грн. ( 276 844,88 грн. - 8758,62 грн. = 268 086,26 грн.). Крім того, за серпень 2019р. позивачем було заявлено до стягнення заборгованість у розмірі 116 433,48 грн. (за користування відповідачем вагонам до 13.08.2019р.).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів, господарський суд дійшов висновку про допущення ТОВ „Укртранслоджистік помилки при визначенні розміру заборгованості відповідача. Так, позивачем за рахунок заставної суми було помилково погашено заборгованість відповідача за червень 2019р. у розмірі 282 217,30 грн., який був визначений позивачем без урахування курсової різниці та положень договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. Господарський суд зазначає, що розмір заборгованості відповідача за червень 2019 складає 279 456,00 грн., що, в тому числі, відображено у акті №54 від 30.06.2019р. Таким чином, за рахунок заставної суми необхідно погасити заборгованість відповідача за червень 2019 у розмірі 279 456,00 грн.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що решта заставної суми, розмір якої складає 11 519,92 грн. (290 975,92 грн. - 279 456,00 грн. = 11 519,92 грн.), повинна бути врахована при визначенні заборгованості відповідача за липень 2019р. З огляду на викладене суд зазначає, що розмір заборгованості відповідача за липень складає 265 324,96 грн. (276 844,88 грн. - 11 519,92 грн. = 265 324,96 грн.). При цьому, враховуючи, що курс долара США до гривні станом на 13.08.2019р. складав 25,15 грн., господарський суд доходить висновку, що заборгованість відповідача зі сплати орендних платежів за 13 днів серпня 2019р. складає 116 394,20 грн. (44,5 доларів США * 25,15 = 1119,18 грн. за один день користування одним вагоном; 1119,18 грн. * 13 днів * 8 вагонів = 116 394,20 грн.).

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ „Укртранслоджистік до ТОВ „Авантаж Інспект позовних вимог в частині стягнення орендних платежів шляхом присудження до стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 381 719,16 грн. (265 324,96 грн. + 116 394,20 грн. = 381 719,16 грн.).

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи до ТОВ „Авантаж Інспект, яким під час вирішення даного спору було наголошено про відсутність у останнього обов`язку сплачувати орендні платежі з 04.07.2019р. по 13.08.2019р., тобто після направлення на адресу позивача листа №04/07-2019 від 04.07.2019р. про готовність виведення вагонів із користування у випадку відмови позивача переглянути орендну ставку. Як зазначалось по тексту рішення вище, за переконанням відповідача, позивачем навмисно було лише 13.08.2019р. надано інструкцію щодо повернення напіввагонів, а, отже, в даному випадку, має місце прострочення кредитора.

Звертаючись до умов договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. господарський суд зазначає, що обов`язок Орендодавця надати інструкцію щодо повернення вагонів, а також вжиття заходів щодо своєчасного приймання вагонів, виникає у Орендодавця після закінчення терміну дії договору (п. п. 2.1.2, 4.11). Крім того, вказаний обов`язок виникає у Орендодавця після розірвання договору, в тому числі в односторонньому порядку, тобто після припинення орендних правовідносин. У випадку відмови Орендодавця від приймання з оренди узгодженої партії вагонів, Орендар звільняється від сплати орендних платежів .

Господарський суд зазначає, що ТОВ „Авантаж Інспект, посилаючись на відсутність у нього обов`язку сплачувати орендні платежі з 04.07.2019р. по 13.08.2019р., не було надано суду доказів, на підставі яких господарський суд може встановити обставини розірвання договору, зокрема, укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди про розірвання такого договору.

При цьому, господарський суд зазначає, що сам факт недосягнення сторонами згоди щодо зміни орендної ставки не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати орендні платежі у розмірі, визначеному умовами договору, оскільки спір щодо зміни розміру орендних платежів на вирішення суду переданий не був. За таких обставин, господарський суд відхиляє, в тому числі, надані відповідачем публікації із мережі Інтернет на підтвердження факту зменшенням ставок орендної плати на ринку оренди вагонів, оскільки вирішення даного питання не входить до предмета доказування у межах даної справи.

Крім того, господарський суд зазначає, що оскільки предметом позовних вимог ТОВ „Укртранслоджистік є, зокрема, стягнення заборгованості з орендної плати за період з 01.07.2019р. по 13.08.2019р., у господарського суду відсутні підстави для дослідження питання належного та своєчасного виконання сторонами своїх обов`язків за договором вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., починаючи з 14.08.2019р., оскільки дослідження вказаного питання також не входить до предмета доказування. З викладених обставин суд відхиляє надані позивачем докази на підтвердження невжиття відповідачем своєчасних заходів щодо повернення вагонів із користування.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі сплати орендних платежів за договором оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. ТОВ „Укртранслоджистік, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 727,00 грн., нарахованих на суму боргу за липень 2019р. у розмірі 268 086,26 грн. протягом періоду з 11.07.2019р. по 13.08.2019р., а також три відсотки річних у розмірі 19,00 грн., нарахованих на суму боргу за серпень 2019р. у розмірі 116 433,48 грн. протягом періоду з 11.08.2019р. по 13.08.2019р.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, суд, враховуючи висновки, наведені по тексту рішення вище, щодо розміру основного боргу, зазначає, що правильним розміром трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу за липень 2019р. у розмірі 265 324,00 грн. протягом періоду з 11.07.2019р. по 13.08.2019р., є сума 741,45 грн.; правильним розміром трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу за серпень 2019р. у розмірі 116 394,20 грн. протягом періоду з 11.08.2019р. по 13.08.2019р., є сума 28,70 грн. Таким чином, господарський суд зазначає, що правильним розміром трьох відсотків річних, нарахованих на основну заборгованість, є сума у розмірі 770,15 грн. Натомість, позивачем було заявлено до стягнення три відсотки річних у загальному розмірі 746,00 грн.

Враховуючи відсутність у суду повноважень виходити поза межі визначеного позивачем розміру трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із ТОВ „Авантаж Інспект на користь ТОВ „Укртранслоджистік трьох відсотків річних у розмірі 746,00 грн. відповідно до розрахунку позивача.

З посиланням на умови п. 7.3 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., а також приписи чинного законодавства ТОВ „Укртранслоджистік було нараховано відповідачу до сплати пеню у розмірі 8299,65 грн., нараховану на суму боргу за липень 2019р. у розмірі 268 086,26 грн. протягом періоду з 11.07.2019р. по 13.08.2019р., а також пеню у розмірі 243,33 грн., нараховану нараховані на суму боргу за серпень 2019р. у розмірі 116 433,48 грн. протягом періоду з 11.08.2019р. по 13.08.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд, враховуючи висновки наведені по тексту рішення вище щодо розміру основного боргу відповідача, який підлягає стягненню за користь позивача, зазначає, що правильним розміром пені, нарахованої на суму основного боргу за липень 2019р. у розмірі 265 324,00 грн. протягом періоду з 11.07.2019р. по 13.08.2019р., є сума 8461,29 грн.; правильним розміром пені, нарахованої на суму основного боргу за серпень 2019р. у розмірі 116 394,20 грн. протягом періоду з 11.08.2019р. по 13.08.2019р., є сума 325,27 грн. Таким чином, господарський суд зазначає, що правильним розміром пені, нарахованої на основну заборгованість, є сума у розмірі 8786,56 грн. Натомість, позивачем було заявлено до стягнення пеню у загальному розмірі 8542,98 грн.

Враховуючи відсутність у суду повноважень виходити поза межі визначеного позивачем розміру пені, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із ТОВ „Авантаж Інспект на користь ТОВ „Укртранслоджистік пені у розмірі 8542,98 грн. відповідно до розрахунку позивача.

Посилаючись на умови договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., а також на наявність обов`язку відповідача сформувати заставну суму, розмір якої станом на 01.07.2019р. повинен складати 267 936,08 грн., ТОВ „Укртранслоджистік також було заявлено до стягнення пеню у розмірі 10 864,226 грн. та три відсотки річних у розмірі 947,00 грн., які були нараховані позивачем на заставну суму протягом періоду з 01.07.2019р. по 13.08.2019р.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ „Укртранслоджистік позовних вимог у названій частині, господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому підстави для виникнення зобов`язань визначені у ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Господарський суд зазначає, що обов`язок ТОВ „Авантаж Інспект сплатити на користь ТОВ „Укртранслоджистік заставну суму, визначений, зокрема, п. п. 6.10 6.11 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. При цьому, господарський суд зазначає, що заставна сума за своєю правовою природою є завдатком, а, отже, виступає видом забезпечення виконання зобов`язання.

Варто зауважити, що положеннями чинного законодавства передбачено право кредитора вимагати у боржника сплати пені та трьох відсотків річних у випадку порушення грошового зобов`язання, права вимагати сплати пені та трьох відсотків у випадку несвоєчасної сплати завдатку положеннями цивільного та господарського законодавства не передбачено, оскільки завдаток хоча і має грошове вираження, проте не виступає грошовим зобов`язанням. При цьому, право нараховувати пеню на заставну суму умовами п. 7.3 договору оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р. також не передбачено.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи правову природу заставної суми, яка є видом забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди вагонів №аva01/g/02 від 08.02.2019р., право нарахування на яку пені та трьох відсотків річних кредитору чинним законодавством не надано, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ „Укртранслоджистік позовних вимог до ТОВ „Авантаж Інспект про стягнення пені 10 864,226 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 947,00 грн., нарахованих позивачем на заставну суму.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених ТОВ „Укртранслоджистік до ТОВ „Авантаж Інспект позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 381 719,16 грн., пені у розмірі 8542,98 грн., трьох відсотків річних у розмірі 746,00 грн. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 32 365,88 грн., також витрати на відрядження у розмірі 11 945,30 грн., клопотання про покладення яких на відповідача було заявлено позивачем під час розгляду судом даного спору, суд виходить з наступного. Варто зауважити, що ТОВ „Авантаж Інспект під час вирішення судом даного спору було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки понесені позивачем витрати є необґрунтованими та невиправданими за даних обставин справи.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги №0002/45-30(2)-8/07/2019р. від 08.07.2019р., додаткову угоду №1 від 08.07.2019р. до договору про надання правової допомоги №0002/45-30(2)-8/07/2019р. від 08.07.2019р., виписку із рахунку адвокатського об`єднання „Сергія Андрощука на підтвердження факту перерахування позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн., три накази на відрядження адвоката до м. Одеса, а також квитанції від 25.09.2019р., від 21.10.2019р., від 20.11.2019р., від 28.11.2019р., від 02.12.2019р. на загальну суму 11945,30 грн. на підтвердження придбання пального. Крім того, у поданій до суду 13.12.2019р. заяві позивачем було наведено детальний перелік виконаної представником позивача роботи.

Господарський суд зазначає, що згідно умов додаткової угоди №1 від 08.07.2019р. до договору про надання правової допомоги №0002/45-30(2)-8/07/2019р. від 08.07.2019р. передоплата за договором складає 25 000,00 грн. При цьому, у випадку якщо цієї суми недостатньо для оплати вартості наданих позивачу послуг, додаткова вартість наданих адвокатським об`єднанням „Сергія Андрощука позивачу послуг визначається на підставі окремого рахунку і даних по витраченому часу. Крім того, умовами додаткової угоди передбачено відшкодування позивачем витрат адвокатського об`єднання на відрядження (в тому числі транспортні витрати) з обґрунтуванням їх понесення та відношення їх до справи.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19 дійшла висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для розподілу між сторонами витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 25 000,00 грн., а також витрат на відрядження у розмірі 11 945,30 грн., відшкодування яких передбачено умовами договору про надання правової допомоги. При цьому, правові підстави для розподілу між сторонами витрат на правову допомогу у розмірі 7365,88 грн. відсутні, оскільки представником позивача не було надано суду виставленого позивачу рахунку і даних по витраченому часу, що, відповідно, має наслідком неможливість дослідження судом питання відшкодування таких витрат позивачем на користь адвокатського об`єднання після вирішення судом даного спору. При цьому, надання представником позивача детального опису робіт не може бути достатньою підставою для їх відшкодування за рахунок відповідача.

Господарський суд відхиляє клопотання ТОВ „Авантаж Інспект про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки відповідачем не було доведено суду, що витрати, які підлягають розподілу між сторонами є неспівмірними із виконаною позивачем роботою, обсягом наданих доказів та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Оскільки вимогами ст. 129 ГПК України передбачена необхідність покладення судових витрат, тобто і витрат на правову допомогу, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, господарський суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне віднести на рахунок відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 35 614,40 грн., розмір яких є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Авантаж Інспект /65009, м. Одеса, вул. Академічна, буд. 20-Б, офіс №8, каб. 3, ідентифікаційний код 39400733/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Укртранслоджистік /04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72, ідентифікаційний код 39834796/ суму основного боргу у розмірі 381 719,16 грн. /триста вісімдесят одна тисяча сімсот дев`ятнадцять грн. 16 коп./, пеню у розмірі 8542,98 грн. /вісім тисяч п`ятсот сорок дві грн. 98 коп./, три відсотки річних у розмірі 746,00 грн. /сімсот сорок шість грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 5865,11 грн. /п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять грн. 11 коп./, витрати на праву допомогу у розмірі 35 614,40 грн. /тридцять п`ять тисяч шістсот чотирнадцять грн. 40 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2019р.

Суддя С.П. Желєзна