Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1079/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

до відповідача: Державного підприємства "Теплокомуненерго", вул. Б. Хмельницького, 14, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701; адреса для листування: вул. Хомишина, 21, смт. Богородчани, Івано-Франківська область, 77701,

про стягнення боргу в сумі 20 301 грн 66 к., з них: 19 255 грн 51 к. - пеня, 1046 грн 15 к. - 3% річних

за участю:

від позивача: представники не з`явились

від відповідача: представники не з`явились

установив: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Державного підприємства "Теплокомуненерго" (далі відповідач) про стягнення боргу в сумі 20 301 грн 66 к., з них: 19 255 грн 51 к. - пеня, 1046 грн 15 к. - 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач здійснив оплату отриманого від позивача природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 від 25.11.2014 із порушенням строків визначених в укладеному між сторонами договорі, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу 19 255 грн 51 к. - пеня, 1046 грн 15 к. - 3% річних.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 01.10.2019 року вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15 жовтня 2019 року на адресу суду від відповідача поступило клопотання за вх. № 17579/19 про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для правильного врегулювання спору розглядати справу № 909/1079/19 в порядку загального позовного провадження.

Судом ухвалою від 21.10.2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 12.11.2019 року.

Відповідно до ухвали від 12.11.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2019 року.

Ухвалою-повідомленням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.12.2019 року в судовому засіданні по розгляду справи по суті оголошено перерву до 12.12.2019 року до 10:00 год. з метою надання можливості відповідачу надати заперечення по суті спору ,оскільки судом в судовому засіданні з`ясовано , що відповідач змінив адресу , а позовну заяву позивачем направлено за попередньою адресою. При оголошенні перерви , суд виходив із завдань господарського судочинства визначених ст.2 ГПК України та з метою дотримання права особи на доступ до суду. При цьому суд вважає за доцільне звернутися до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом" (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2019 року суд повідомив сторін про те, що 12.12.2019 року судове засідання не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні,та розгляд справи по суті призначено (перенесено) на 16 грудня 2019 року на 10:30 год.

10 грудня 2019 року відповідач надав суду через канцилярію Господарського суду Івано-Франківської області відзив на позовну заяву (вх.№21761/19 від 10.12.2019 року), відповідно до якого проти позову заперечив та просив суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтував тим, що нараховані позивачем суми пені та 3% річних за прострочку виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 від 25.11.2014 підлягають списанню з дня набрання чинності Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (набрав чинності 30.11.2016 року), оскільки заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії погашена до набрання вказаного закону законної сили. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на підписання позовної заяви неуповноваженим представником.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (по договору - продавець/по справі - позивач) та Державним підприємством "Теплокомуненерго" ( по договору - покупець/по справі - відповідач) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 (далі - Договір).

Зазначений вище Договір укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками юридичних осіб, сторонами погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього.

Строк дії договору встановлений в розділі 11 Договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписами сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 1.1. Договору купівлі-продажу природного газу № 1324/15-БО-15 від 25 грудня 2014 року встановлено, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору природний газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Додатковими угодами до Договору №1 від 19.012015 року, №2 від 12.02.2015 року, №3 від 10.03.2015 року, №4 від 23.04.2015 року, №5 від 14 травня 2015 року, №6 від 08.06.2015 оку, №7 від 29.07.2015 року, №7/2 від 30.07.2015 року, №8 від 20.10. 2015 року, №9 від 22.10.2015 року, №10 від 02.11.2015 року, №11 від 25.11.2015 року сторонами внесено зміни до умов Договору, зокрема, стосовно предмету договору, порядку та умов передачі газу, обліку газу, ціни газу, відповідальності сторін.

В розділі 3 Договору визначено порядок та умови передачі газу.

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Позивач свої договірні зобов`язання виконав належним чином - на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 від 25 листопада 2014 року продавець протягом 2015 року передав у власність покупця природний газ на загальну суму 3 395 326 грн 02 к.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені в розділі 6 Договору.

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач розраховувався за переданий природний газ несвоєчасно чим порушив п. 6.1. договору.

Факт прострочки виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 від 25 листопада 2014 року підтверджується матеріалами справи (а.с. 49) та не спростований відповідачем.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 банківських днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочив зобов`язання з оплати за природний газ, позивачем нараховано пеню в сумі 19 255 грн 51к. та 3% річних в сумі 1 046 грн 15к. та інфляційні втрати в сумі 1984 грн 35к. з посиланням на ст. 625 ЦК України.

Порядок укладення, зміни, розірвання та виконання договору купівлі-продажу регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України (далі ГК - України).

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 3 395 326 грн 02 к. на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу.

Відповідач в свою чергу за поставлений товар розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору.

Остаточний розрахунок з позивачем за поставлений природний газ відповідачем здійснено 06.01.2016 р., що стверджується наявною в матеріалах справи довідкою "Операции по Договору № 1035/15-БО-15 , Предприятие "Теплокомуненерго ДП Богородчани" з 01.01.2015 р. по 31.07.2018 р. (а.с. 48).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно приписів ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Приписами ст.546, ст.549 ЦК України, ст.ст. 230-232 ГК України визначено, що одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка у формі пені, штрафу, яка сплачується боржником у разі порушення зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України, п.4 ст.231 ГК України, якщо предметом неустойки є грошова сума і її розмір законом не визначений, розмір неустойки встановлюється договором.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII (далі - Закон № 1730-VIII), у преамбулі якого зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас частиною третьою ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі № 914/3131/15, 07.02.2018 р. у справі № 927/1152/16, від 06.04.2018 р. у справі № 904/10747/16, від 17.04.2018 р. у справі № 904/11358/16, від 02.05.2018 року №914/102/17).

Отже, єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

З матеріалів справи слідує, що основну заборгованість за поставлений природний газ за Договором відповідачем погашено 06.01.2016 р., тобто до набрання чинності цим Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

При цьому за змістом п. 1.2. Договору поставлений позивачем природний газ використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

З огляду на вказане, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат, позаяк заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів статі 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

А відтак, заявлений публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" позов до Державного підприємства "Теплокомуненерго" задоволенню судом не підлягає.

Щодо твердження відповідача про підписання позовної заяви неуповноваженим представником, то суд зазначає наступне.

В спірному випадку представництво позивача у справі здійснюється на підставі довіреності. До матеріалів справи позивачем долучено належним чином засвідчену копію довіреності №14-167 від 26.04.2019 року. Довіреність видана строком до 01.01.2021. Довіреність від імені юридичної особи видано головою правління. Також вона містить відбиток печатки позивача. В тексті довіреності визначено повноваження представника, серед яких і повноваження підписувати позовні заяви від імені АТ "НАК "Нафтогаз України".

Отже, відсутні ознаки її нікчемності. Одночасно суду не надано доказів її оспорення або скасування позивачем. За наведеного призюмується дійсність довіреності.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних вище обставин в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Ткплокомуненерго" про стягнення боргу за прострочку виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу № 1035/15-БО-15 від 25.11.2015 в сумі 20 301 грн 66к., з них: 19 255 грн 51к. - пеня, 1 046 грн 15к. - 3% річних слід відмовити.

Витрати зі сплати судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом справи підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 3, 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст. 11, 202, 509, 530, 546, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 629, 693 Цивільного кодексу України, ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

в позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Теплокомуненерго" про стягнення боргу в сумі 20 301 грн 66 к., з них: 19 255 грн 51 к. - пеня, 1046 грн 15 к. - 3% річних - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.12.2019

Суддя Фанда О. М.