РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2019Справа №910/14026/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторінспрощеному позовному провадженні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", м. Київ

про стягнення 35 894,19 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Країна" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 35 894,19 грн, посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

30.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з позовними вимогами позивача. Відповідач вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги лише на підставі умов договору добровільного страхування, відповідно до якого страхове відшкодування сплачується без застосування коефіцієнта фізичного зносу, та не враховано вимоги чинного законодавства щодо визначення розміру страхового відшкодування в порядку страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, підчас дослідження транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з використанням програмного забезпечення Audatex - AudaHistori, ним було виявлено, що складові частини кузова вказаного автомобіля вже відновлювали ремонтом, що є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Також відповідач зазначає, що автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 експлуатувався в інтенсивному режимі, оскільки, його фактичний пробіг за увесь строк експлуатації 2, 25 роки становить 99 426 тис. км., тобто фактичний річний пробіг складає 44,19 тис. км., тоді як відповідно до періодичного довідника «Бюлетень авто товарознавця» №106 виданого в квітні 2019 (який діяв на момент ДТП) встановлено середньорічний нормативний пробіг автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», який становить - 21,9 тис. км. У зв`язку з чим, відповідач звернувся до аварійного комісара ОСОБА_2 для розрахунку коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Аварійним комісаром було проведено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу складових до КТЗ, який визначено у розмірі 0,372. У зв`язку з чим, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, склала 29 705,58 грн. А тому відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 29 205,58 грн (за вирахуванням розміру франшизи, яка відповідно до полісу АМ/4135020 становить 500, 00 грн), що підтверджується наданими до відзиву платіжними дорученнями №№ 26430, 26449, 26499, 26547, 26582, 26635, 26651, 26712, 26735. Таким чином, відповідач, вважає, що свої зобов`язання по сплаті страхового відшкодування виконав в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову повністю.

08.11.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що оскільки строк експлуатації автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не перевищує сім років, то коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю. А тому, наданий відповідачем розрахунок, який склав аварійний комісар ОСОБА_2 , як доказ обґрунтованості визначення реального збитку пошкодженого автомобіля не заслуговує на увагу в розумінні статей 73, 74, 77, 79 ГПК України. У зв`язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач своїм правом на подання заперечень у запропонований судом строк не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2017 між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віейбі Лізинг» (страхувальник) було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту №99-09/003/2.1.5(надалі - Договір страхування), Додаткову угоду №1 від 15.11.2017 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017, Страховий сертифікат №УА/188692 від 23.10.2018 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017, Додаткову угоду №4 від 31.01.2019 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017 та Додаткову угоду №1 до Страхового сертифікату №УА/188692 від 23.10.2018 до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту №99-09/003/2.1.5 від 14.11.2017, відповідно до яких позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля, «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

02.04.2019 на а/д М09 Тернопіль-Львів 4 км, відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «DAF CF85.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/8821/19 від 16.04.2019 водія автомобіля «DAF CF85.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

03.04.2019 внаслідок пошкодження у ДТП застрахованого транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до умов договору страхування, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля було складено на підставі рахунку ТОВ «Автоград» №М-СчТ08077 від 09.04.2019, згідно з яким вартість відновлювального ремонту транспортного засобу склала 36 394, 19 грн.

У зв`язку з чим, на підставі повідомлення про настання страхового випадку від 03.04.2019, заяви страхувальнику від 10.04.2019 на виплату страхового відшкодування, рахунку ТОВ «Автоград» №М_СчТ08077 від 09.04.2019 та страхового акту №99-09/53575/2.1.5.1 від 17.04.2019 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 36 394,19 грн на рахунок ТОВ «Автоград», що підтверджується платіжним дорученням №6742 від 17.04.2019.

Враховуючи те, що цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «DAF CF85.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на підставі Договору обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4135020 (надалі - Поліс), позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу №5065 від 26.04.2019.

Оскільки відповідачем не було сплачено в добровільному порядку грошові кошти в порядку регресу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" в розмірі 35 894, 19 грн (36 394, 19 грн - 500 грн (розмір франшизи за полісом №АМ/4135020)).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вже було зазначено, вина особи, що керувала автомобілем «DAF CF85.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/8821/19 від 16.04.2019 року.

Згідно з ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «DAF CF85.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, за з полісом №АМ/4135020.

Позивач реалізував своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем як страховиком винної особи, позивач виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка вказана у рахунку, виставленому ремонтною організацією (ТОВ «Автоград»), за мінусом розміру франшизи (500,00 грн) за полісом №АМ/4135020.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві зазначає про необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу при визначенні розміру шкоди у даному випадку.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до частини 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п.7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З матеріалів справи вбачається, що застрахований позивачем транспортний засіб «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, отже, на час ДТП його строк експлуатації не перевищував 7 років, тому коефіцієнт фізичного зносу, у разі відсутності винятків встановлених п.7.39 Методики, мав дорівнювати нулю.

Проте, відповідач вказує на наявність винятків, передбачених підпунктами "а", "б" п.7.39 Методики.

Відповідач зазначає, що згідно інформації у комп`ютерній програмі "Audatex - AudaHistory", можна побачити розрахунки по переднім пошкодженням, які відсутні в акті огляду транспортного засобу позивача від 03.04.2019, які свідчать про неодноразове проведення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 до ДТП, що сталося 02.04.2019.

Водночас, суд зазначає, що платформи "AudaHistori" системи "Audatex" не є підтвердженням і належним доказом того, що автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дійсно потрапляв в аварію та зазнавав якихось пошкоджень, а є підтвердженням лише того, що за допомогою цієї програми проводився певний розрахунок на той чи інший автомобіль. А причини проведення цього розрахунку можуть бути різні і не бути пов`язані з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для застосування підпункту "б" п. 7.39 Методики.

Аналогічної позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у своїй постанові №910/6448/19 від 21.10.2019.

Однак, відповідач зазначає про те, що автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має пробіг 99, 426 тис. км., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом огляду транспортного засобу позивача від 03.04.2019 та розрахунком коефіцієнту фізичного зносу складових до КТЗ «Mitsubishi Pajero» №252-19 від 03.04.2019, складеного аварійним комісаром ОСОБА_2 , а тому, фактичний середньорічний пробіг становить 44, 19 тис.км., що більш ніж вдвічі перевищує нормативний пробіг (21,9 тис.км), який визначений згідно "Бюлетеню автотоварознавця" №106 за квітень 2019 року.

За таких обставин, наявний передбачений пп."а" п. 7.39 Методики виняток, який є підставою для визначення вартості складових частини з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, чого позивачем при поданні позову здійснено не було.

Оскільки у відзиві на позов відповідач здійснив розрахунок страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу «Mitsubishi Pajero», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму 29 705,58 грн, а позивач такого розрахунку належним чином не спростував, суд приймає поданий відповідачем розрахунок як обґрунтований та правильний.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу, та за мінусом франшизи, що загалом становить 29 205,58 грн (29 705, 58 грн - 500,00 грн франшизи).

Відповідно до наданих відповідачем платіжних доручень №26430 від 11.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26449 від 15.10.2019 на суму 3 000, 00 грн, №26499 від 16.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26547 від 17.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26582 від 18.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26635 від 21.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26651 від 22.10.2019 на суму 3 000,00 грн, №26712 від 23.10.2019 на суму 3 000,00 грн та №26735 від 24.10.2019 на суму 5 205, 58 грн, ним було сплачено позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 29 205,58 грн, факт чого позивачем спростовано не було.

У зв`язку з чим, суд доходить висновку, що на час вирішення цього спору заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 29 205,58 грн сплачена у повному обсязі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, ураховуючи сплату відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 29 205,58 грн після звернення позивача до суду з указаним позовом, суд доходить висновку щодо закриття провадження у справі №910/14026/19 в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 29 205,58 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Що стосується решти заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 6 688,61 грн, то в цій частині у задоволенні позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з їх необґрунтованістю, з огляду на встановлені вище обставини.

Судовий збір позивача, у розмірі 1 563,04 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 29 205,58 грн, покладається на відповідача, а решта судового збору, у зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позовних вимог - на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/14026/19 в частині стягнення заборгованості в розмірі 29 205,58 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

2. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості в розмірі 6 688,61 грн відмовити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (ідентифікаційний код 20842474, адреса:04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А) судовий збір у розмірі 1 921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна 00 копійок).

4. Залишити за Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 357,96 грн.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Морозов