РІШЕННЯ

05 грудня 2019 року Справа № 913/320/19

м. Харків Провадження №17пд/913/320/19

Господарський суд Луганської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Фонова О.С., судді: Зюбанова Н.М., Тацій О.В., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фермерського господарства «Васильок-2018», м. Сватове Луганської області

до Селянського фермерського господарства «Агродар», селище Новоселівське Сватівського району Луганської області,

за участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , с. Рудівка Сватівського району, Луганської області,

про визнання недійсним договору інвестування.

Секретар судового засідання Романенко Т.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідача: представник не прибув;

від третьої особи: представник не прибув.

Обставини справи: Фермерське господарство «Васильок-2018» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою від 04.06.2019 №б/н до Селянського фермерського господарства «Агродар» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору інвестування від 26.12.2017, укладеного між Фермерським господарством «Васильок» та Селянським фермерським господарством «Агродар».

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження у справі № 913/320/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

11.07.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позов від 09.07.2019 без номеру, в якому останній заперечує проти позову з огляду на таке.

Відповідач вважає, що сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору відповідно до норм ст. 627 ЦК України.

Як зазначив відповідач у відзиві, відповідно до вимог Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), а об`єктом інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, в тому числі і земельна ділянка.

Відповідач вважає, що не має підстав вважати спірний договір удаваним правочином, оскільки договір інвестування від 26.12.2017 укладений відповідно до вимог Закону України «Про інвестиційну діяльність» і Цивільного Кодексу України та повністю виконується відповідачем.

Відповідач також вважає, що ФГ «Васильок-2018» не може бути належним позивачем у справі, оскільки стороною спірного договору інвестування є СФГ «Васильок» і позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що ФГ «Васильок-2018» є правонаступником прав та обов`язків СФГ «Васильок», доказів зміни власника або зміни найменування позивач також не надав.

Крім того, відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, так як вважає його не обґрунтованим та таким, що не відповідає критерію розумності.

26.07.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 25.07.2019 без номеру, в якому останній вказує, що відносини, які склалися між сторонами у справі, регулюються спеціальними нормами Закону України «Про оренду землі» та Земельним Кодексом України, тому спірний договір набуває всіх ознак договору суборенди земельної ділянки.

Представник позивача зазначив, що СФГ «Васильок» та ФГ «Васильок-2018» є одним і тим самим суб`єктом господарювання, про що свідчить єдиний ідентифікаційний код 21809154.

Як повідомив представник позивача, зміна назви господарства відображена в п.1.1 Статуту ФГ «Васильок-2018», проте організаційно-правова форма не змінювалась.

Представник позивача також зазначив, що 28.03.2019 засновник ФГ «Васильок-2018» ОСОБА_2 звернувся до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області із заявою про вчинення посадовими особами відповідача злочинів, передбачених ч.1 ст.197 КК України щодо незаконного оброблення земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки яка є предметом спірного договору у даній справі.

20.09.2019, відповідно до ст. 32 ГПК України, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд зміненому складу суду: головуючий суддя Фонової О.С., судді: Шеліхіна Р.М., Тацій О.В.

23.09.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання від 23.09.2019 без номеру про долучення до матеріалів справи копії заяви ФГ «Васильок-2018» до Територіального управління ДБР у м. Краматорську та копії витягу про реєстрацію кримінального провадження №0001085, які в судовому засіданні 05.12.2019 до початку розгляду справи по суті були долучені судом до матеріалів справи.

23.09.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника третьої особи надійшли пояснення на позов від 23.09.2019 без номеру, в якому останній повідомив, що ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки площею 5,7167 га із кадастровим номером :11:002:0094, в повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача та просить визнати недійсним договір інвестування укладений між СФГ «Васильок» та СФГ «Агродар» від 26.12.2017, виходячи з такого.

Представник третьої особи повідомив, що 11.12.2014 між ОСОБА_1 , як Орендодавцем, та СФГ «Васильок», як Орендарем, було укладено договір оренди землі площею 5,7167 га із кадастровим номером :11:002:0094, за умовами цього договору орендна плата за використання землі сплачується орендарем щороку у грошовій або натуральній формі. В умовах цього договору оренди земельної ділянки не передбачена можливість передачі вказаної земельної ділянки в суборенду. З боку керівництва СФГ «Васильок» до ОСОБА_1 , як Орендодавця, не надходило жодних запитів про надання згоди на передачу вказаної земельної ділянки в суборенду чи за будь-яким іншим договором у користування третім особам.

Представник третьої особи зазначив, що спірний договір інвестування від 26.12.2017 укладений між СФГ «Васильок» та СФГ «Агродар» порушує її права, як власника земельної ділянки.

23.09.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання від 23.09.2019 без номеру про долучення до матеріалів справи копії протоколу огляду місця події від 13.09.2019, в якості доказів проведення відповідачем господарської діяльності на належній позивачу спірній земельній ділянці, яка долучена судом до матеріалів справи в судовому засіданні 05.12.209 до початку розгляду справи по суті.

Протокольною ухвалою від 21.10.2019 суд, зокрема, закрив підготовче судове провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.11.2019 о 15 год. 00 хв.

31.10.2019 до відділу документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання від 31.10.2019 без номеру про долучення до матеріалів справи копії рішення №1/2019 від 15.01.2019 власника СФГ «Васильок», яке долучено судом до матеріалів справи.

У зв`язку з тим, що суддя Шеліхіна Р.М. 05.11.2019 повідомила про отримання листка непрацездатності, відповідно до ст. 32 ГПК України, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів згідно з протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019, за результатами якого зазначену справу передано на розгляд зміненому складу суду: головуючий суддя Фонової О.С., судді: Зюбанова Н.М., Тацій О.В.

Ухвалою суду від 05.11.2019 зупинено провадження у справі №913/320/19 до розгляду питання про відвід члена колегії у цій справі судді Господарського суду Луганської області Зюбанової Н.М.

Ухвалою суду від 07.11.2019 у задоволені заяви Селянського фермерського господарства «Агродар» б/н від 05.11.2019 про відвід члена колегії у справі №913/320/19, а саме судді Господарського суду Луганської області Зюбанової Н.М. відмовлено.

Ухвалою суду від 08.11.2019 поновив провадження у справі №913/320/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 05.12.2019 о 12 год. 00 хв.

03.12.2019 до відділу документального забезпечення суду від представниці відповідача надійшла заява від 03.12.2019 без номеру, в якій остання просить відкласти судове засідання 05.12.2019 на інший час, у зв`язку з її хворобою.

На обґрунтування своєї заяви представниця відповідача надала незасвідчену копію листка непрацездатності серія АДР №054859.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про таке.

По-перше, в якості доказу на підтвердження факту неможливості прибуття в судове засідання у зв`язку з хворобою представниця відповідача надала незасвідчену ксерокопію листка непрацездатності серія АДР № НОМЕР_1 . В заяві про відкладення розгляду справи було зазначено, що «засвідчена копія лікарняного долучена до матеріалів справи № 913/320/19. Водночас, матеріали справи такої засвідченої копії не містять.

Вказаною представницею до заяви про відкладення судового засідання 23.09.2019 надавалась також незасвідчена та нечитаєма копія іншого листка непрацездатності серія АДР №054529.

По-друге, з тексту клопотання не вбачається обґрунтування необхідності відкладення розгляду даної справи, зокрема, не вказано, які обставини відповідач хотів повідомити суду через свого представника особисто в судовому засіданні, не зазначено доказів, які б він хотів подати, тощо.

У разі наявності заперечень чи інших пояснень, у відповідача, він був не позбавлений права подати їх до суду в письмовій формі до початку судового засідання 05.12.2019. Явка представників сторін в судове засідання 05.12.2019 судом обов`язковою не визнавалась.

Суд звертає увагу відповідача, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому вважає за необхідним відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Сторони не скористалися правом участі в судовому засіданні 05.12.2019, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд встановив таке.

11.12.2014 між ОСОБА_1 , як Орендодавцем (далі - третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок», як Орендарем, яке перейменоване у Фермерське господарство «Васильок-2018» (далі - позивач), було укладено договір оренди землі №28 від 11.12.2014 (далі - Договір оренди - а.с.15,16).

Відповідно до п.1.1 Договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,7167 га, яка має кадастровий номер :11:002:0094 (п. 2.1 Договору оренди).

Згідно з п. 2.4 Договору оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 134711,38 грн, нормативна грошова оцінка земельної ділянки вказана з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки ріллі згідно постанови КМУ від 31.10.2011 №1185.

У п.п. 4.1, 4.3 Договору оренди сторони визначили, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій або натуральній формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки - 4041,34 грн на рік. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору не пізніше як у терміни від 01 листопада до 30 грудня кожного року.

Як вбачається з п. 3.1 Договору оренди, він складений сторонами терміном на десять років.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання та державної реєстрації (п. 3.4 Договору оренди).

У розділі 5 Договору сторони встановили умови використання земельної ділянки.

Так, згідно з п.5.1 Договору оренди, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва п.01.01 (ВТСВ) згідно з УКВЦПЗ.

Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (п. 5.2 Договору оренди).

У п. 5.3 Договору оренди сторони визначили, що умовами збереження стану об`єкта оренди є дотримання вимог протиерозійної організації території.

17.12.2014 між сторонами за Договором оренди складений та підписаний Акт прийому-передачі об`єкта оренди до цього Договору (а.с.17).

Договір оренди зареєстровано Реєстраційною службою Сватівського районного управління юстиції Луганської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.12.2014 за №8107135, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу №31115471 від 17.12.2014 (а.с.18).

26.12.2017 між Селянським фермерським господарством «Васильок», як Учасником та Селянським фермерським господарством «Агродар», як Інвестором, був укладений Договір інвестування (далі - Договір інвестування), предметом якого визначено здійснення інвестором інвестиційної діяльності у відповідності до цільового використання земель сільськогосподарського призначення шляхом вкладення інвестицій: власних, позичкових та залучених матеріальних та нематеріальних активів в землі сільськогосподарського призначення, що належать учаснику на праві власності /оренди. З дати початку строку дії інвестиційної програми інвестор отримує право користування вказаною земельною ділянкою в повному обсязі, в т.ч. з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Відповідно до п. 2.1 Договору інвестування інвестор здійснює інвестиційну діяльність у відповідності до цільового використання земель сільськогосподарського призначення шляхом вкладення інвестиції: власних, позичкових та/або залучених матеріальних та нематеріальних активів в землі сільськогосподарського призначення, що належать Учаснику на праві власності/оренди. З дати початку строку дії інвестиційної програми Інвестор отримує право користування вказаною земельною ділянкою в повному обсязі, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Згідно з п. 2.2 Договору інвестування об`єкт інвестування - земельна ділянка площею 5,7167 га на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :11:002:0094. Зазначена земельна ділянка належать Учаснику на праві оренди відповідно до Договору оренди №28 від 11.12.2014. Земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів. І обліковується відповідною сільською радою.

Строк дії інвестиційної програми - з 26.12.2017 до 17.12.2019 (п. 2.3 Договору інвестування)

У розділі 3 Договору інвестування визначені обов`язки Інвестора:

- виконувати інвестиційну діяльність, залучаючи матеріальні вкладення в обсязі, самостійно визначеному Інвестором, шляхом здійснення товарного сільськогосподарського виробництва на землях, які є об`єктом інвестиційної програми (п.3.1);

- додержуватися норм землекористування, що встановлені чинним законодавством України (п. 3.2.);

- не допускати водної та вітрової ерозії земель, підтоплення, заболочування, вторинного засолення, висушування, ущільнення, забруднення відходами виробництва та інших процесів руйнування (п. 3.3.);

- використовувати в господарській діяльності землю, що є об`єктом інвестиційної програми, для вирощування сільськогосподарських культур з урахуванням агрономічних технологій стосовно кожної окремої культури (п.3.4);

- своєчасно та в повному обсязі здійснювати виплату, що визначена п. 6.1, 6.3 Договору (п. 3.5).

В частині прав інвестора договір передбачає наступне - сільськогосподарська продукція та доходи, одержані в результаті інвестиційної діяльності, що є предметом договору, належать в повному обсязі інвестору, як господарюючому суб`єкту, що здійснює вирощування сільгоспкультур на землях, що є об`єктом інвестиційної програми (п. 5.1 Договору інвестування).

У розділі 6 Договору інвестування сторони визначили права Учасника та виплати, зокрема:

- інвестор зобов`язується здійснювати Учаснику інвестиційну виплату за кожен рік дії інвестиційної програми в розмірі ________гривень (п. 6.1);

- інвестиційна плата за поточний календарний рік сплачується до 31 грудня поточного календарного року (п. 6.2);

- у випадку зменшення площі об`єкту інвестиційної програми (загальної площі земельних ділянок), яка може використовуватися Інвестором за призначенням, Інвестор без додаткового погодження з Учасником може зменшити розміри інвестиційної виплати на суму, яка є пропорційною зменшенню площі об`єкту інвестиційної програми (п. 6.3);

- виплата, передбачена в п.п. 6.1-6.3 даного Договору, може сплачуватись Учаснику достроково, безготівковим переказом, шляхом її виплати Учаснику у грошовій формі, а саме готівкою або шляхом перерахування на банківський рахунок Учасника за додатково вказаними ним реквізитами, або шляхом перерахування на поштове відділення за місцем проживання Учасника, вказане у цьому Договорі, або у натуральній формі (п. 6.4).

Відповідно до рішення єдиного власника та голови Селянського (Фермерського) господарства «Васильок-2018» від 15.01.2019 № 1/2019 та ОСОБА_3 у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Селянського (Фермерського) господарства «Васильок-2018» до складу власників Селянського (Фермерського) господарства «Васильок-2018» було включено ОСОБА_4 , якого призначено головою вказаного господарства з 27.12.2018.

04.03.2019 між ОСОБА_4 , як Продавцем та ОСОБА_2 , як Покупцем було укладено договір купівлі-продажу майнових прав Фермерського господарства «Васильок-2018», який підписаний та посвідчений приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Харченко О.Ю (далі - Договір купівлі-продажу).

Згідно з п. 1.1 Договору купівлі-продажу Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає у власність від Продавця майнові права Фермерського господарства «Васильок-2018» (далі - Господарство).

Відповідно до п. 8 Договору купівлі-продажу всі права та обов`язки власника Господарства переходять до Покупця з моменту підписання даного договору та його нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 9 Договору купівлі-продажу Продавець втрачає всі права та обов`язки власника Господарства з моменту підписання даного договору та його нотаріального посвідчення.

Отже, договір інвестування укладався попереднім власником ФГ «Васильок-2018». Державна реєстрація права користування земельною ділянкою на підставі Договору інвестування від 26.12.2017 була проведена державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б. лише 29.03.2019.

Відповідно до п.1.1. Статуту Фермерського господарства «Васильок-2018», це господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, яка виявила бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону; є юридичною особою, попереднє найменування якої було Селянське (Фермерське) господарство «Васильок» (перейменовано у зв`язку з приведенням найменування у відповідність до Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 05.03.2012 №368/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 17.10.2018 №3236/5).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що державна реєстрація речового права за Договором, який оспорюється, була проведена державним реєстратором Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Дудник Л.Б. лише 29.03.2019, тобто значно пізніше після його укладення та після початку сільськогосподарських робіт.

Позивач, посилаючись на норми ст. 235 ЦК України, яка регулює правові наслідки удаваного правочину, стверджує, що про існування договору інвестування він дізнався 28.03.2019 під час виконання СФГ «Агродар» сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці. Вказаний договір за своїми ознаками є договором суборенди земельної ділянки, але власник земельної ділянки Гнатів К.Р . не надавала згоди на передачу землі в суборенду, що є порушенням ст. 8 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання Договору недійсним.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує з підстав викладених вище.

У відповіді на відзив позивач доводи відповідача відхиляє та наполягає на обставинах, що є підставами для визнання Договору недійсним.

Третя особа у поясненнях підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, частина 1 статті 203 названого Кодексу визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 18.09.1991 № 1560-ХІІ (далі - Закон) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект. Такими цінностями можуть бути, кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.

У частині 1 ст. 2 Закону визначено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Згідно з абзацом частини 1 ст. 5 Закону суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Як вказано у частинах 2-3 статті 5 Закону, інвестори - це суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Учасниками інвестиційної діяльності можуть бути громадяни та юридичні особи України, інших держав, які забезпечують реалізацію інвестицій як виконавці замовлень або на підставі доручення інвестора.

Здійснивши правовий аналіз спірного договору на предмет відповідності його змісту вимогам чинного законодавства щодо інвестиційної діяльності та меті цієї діяльності, суд зазначає таке.

В пункті 2.2 Договору вказано, що об`єктом інвестування є земельна ділянка площею 5,7167 га на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :11:002:0094. З дати початку дії інвестиційної програми Інвестор отримує право користування вказаною земельною ділянкою в повному обсязі, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Водночас, з визначення поняття інвестицій, що міститься в ст. 1 Закону, вбачається, що це всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект, зокрема, права користування землею.

Оскільки, для виконання інвестиційного договору повинна відбуватись відповідна інвестиційна діяльність, якою як вказано вище, є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій, у даному випадку щодо реалізації права користування землею, то таке право повинен надавати, як інвестицію, саме Інвестор за Договором, тобто відповідач, а не позивач, як Учасник.

Разом з тим, навпаки, відповідач, як вбачається з пункту 2.1 Договору, отримав з початку дії інвестиційної програми, право користування земельною ділянкою, як об`єктом інвестування (п.2.2 Договору), в повному обсязі, в тому числі з метою сільськогосподарського виробництва за певну суму у вигляді інвестиційної плати, встановленої п. 6.1 Договору. При цьому, сільськогосподарська продукція та доходи, одержані в результаті інвестиційної діяльності, що є предметом договору, тобто користування земельною ділянкою належать в повному обсязі інвестору, як господарюючому суб`єкту, що здійснює вирощування сільгоспкультур на землях, що є об`єктом інвестиційної програми, відповідно до пункту 5.1 Договору.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Така правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема Касаційним господарським судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 916/935/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі №916/933/17.

При цьому, зміст оспорюваного договору та його правова природа не залежать від його назви. Оскільки воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які ним передбачені, вирішенню підлягають питання правової природи оспорюваного правочину та характер спірних правовідносин сторін.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч.1). За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (ч.2).

Таким чином, на відміну від інвестиційного договору, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

В цілому, правовідносини за Договором складаються наступним чином: позивач надає у платне користування земельну ділянку з ідентифікуючими її ознаками, яка знаходиться в нього в оренді, а відповідач нею користується та повинен сплачувати так звані інвестиційні виплати, тобто плату за таке користування.

Факт користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб також підтверджується протоколом огляду місця події від 13.09.2019 (а.с.165-178).

Отже, інвестиційні виплати є фактично орендною платою за право користування земельною ділянкою, в даному випадку, з метою сільськогосподарського товарного виробництва. За умовами договору (п. 3.1, 5.1) вирощування сільськогосподарської продукції та отримання доходів від її реалізації здійснюється тільки відповідачем без участі позивача, який, у свою чергу, лише отримує грошові кошти у розмірі, визначеному Договором, при цьому, надає відповідачу земельну ділянку, належну йому на праві оренди.

Суд звертає увагу, що зміст пункту 6.1 Договору та всього розділу 6 Договору, відсутність у ньому суми у відповідному місці свідчить про незаповнення всіх строчок цього Договору та про намір встановлення відповідної плати за користування земельною ділянкою.

За наведених обставин, суд дійшов висновку що між сторонами існують фактичні відносини з передання в користування земельної ділянки, метою яких є отримання прибутку від врожаю сільськогосподарських культур, які там вирощуються, а умови укладеного між сторонами у справі правочину свідчать про те, що останні фактично уклали договір суборенди земельної ділянки, а відтак, до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору суборенди земельної ділянки.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому (ч.2 ст. 8 вказаного Закону).

Договором оренди земельної ділянки, укладеним між позивачем та третьою особою, право на надання орендарем у суборенду земельної ділянки не передбачено.

В ч. 1 статті 8 Закону України «Про оренду землі, зокрема встановлено, що якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Для реалізації цієї норми потрібен комплекс певних умов, як-то: обізнаність орендодавця про намір орендаря надати земельну ділянку у суборенду та не висловлення своєї позиції щодо такого наміру.

В контексті обставин справи, письмової згоди на надання в суборенду спірної земельної ділянки третя особа не надавала, оскільки в принципі не була повідомлена позивачем про укладення такого договору, а отже не можна вважати суборенду погодженою, і можна констатувати порушення позивачем ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі».

Водночас, суд звертає увагу на деякі аспекти правового регулювання договору суборенди земельної ділянки.

Так, частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, а відповідно до ч. 5 статті 8 Закону України «Про оренду землі», договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Отже виникає питання вчиненості спірного Договору.

З цього приводу суд вважає за необхідне здійснити системний аналіз правового регулювання правовідносин з оренди та суборенди землі.

Однією із нових концептуальних засад у регулюванні відносин у сфері державної реєстрації відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» є відмова держави від здійснення державної реєстрації правочинів. Із положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» виключені норми, які регулюють відносини, пов`язані з її проведенням.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» було внесено зміни до низки законодавчих актів, в тому числі і до ЗУ «Про оренду землі», які набрали чинності з 1 січня 2012 року і якими передбачається виключення статтей 18, 20, що врегульовують відносини, пов`язані з державною реєстрацією договору оренди землі. Натомість статтю 6 Закону доповнено частиною п`ятою, згідно з якою саме право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Водночас, частина 5 статті 8 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації, з невідомих причин виключена не була.

Вказана норма діє станом на даний час. Однак, Державний реєстр правочинів припинив своє функціонування 01.01.2013 з втратою чинності Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 671, що унеможливлює здійснення державної реєстрації саме правочину.

Отже, в законі «Про оренду землі» залишилась рудиментарна норма про необхідність реєстрації саме договору суборенди земельної ділянки, реалізація якої, а саме, реєстрація у Державному реєстрі правочинів, є неможливою з підстав відсутності фізичної можливості вчинення такої дії у зв`язку з відсутністю відповідного реєстру та правового підґрунтя його функціонування.

У разі застосування вказаної вище норми, має місце правовий кут, коли всі договори суборенди земельної ділянки, укладені після 01.01.2013 та не зареєстровані у Державному реєстрі правочинів є невчиненими, що, за відсутності можливості реєстрації саме правочину, а не права користування земельною ділянкою на підставі договору оренди, унеможливлює по суті укладення таких договорів в принципі.

Суд вважає, що існування вказаної норми обумовлено недосконалістю юридичної техніки, тому, з огляду на вказане, та за умови реєстрації права користування земельною ділянкою на підставі спірного Договору, суд вважає його вчиненим.

Разом з тим, частиною 2 ст. 235 Цивільного кодексу України унормовано, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на те, що судом було встановлено удаваність спірного Договору; те, що реальним договором, який сторони вчинили, є договір суборенди земельної ділянки, який було укладено з порушення закону, зокрема, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі», суд вважає, що є підстави для визнання спірного інвестиційного договору недійсним на підставі ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, з огляду на недотримання сторонами вимог, які встановлені в ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів відповідача про неналежність позивача у справі, оскільки стороною спірного договору інвестування є СФГ «Васильок» і позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що ФГ «Васильок-2018» є правонаступником прав та обов`язків СФГ «Васильок», то суд зазначає, що зміна назви юридичної особи, що вбачається з пункту 1.1 Статуту позивача, не призводить до створення нової юридичної особи та виникнення правовідносин з правонаступництва, оскільки це є та ж сама юридична особа з тим самим ідентифікаційним кодом.

Щодо набуття майнових прав на господарство ОСОБА_4 , то це питання досліджувалось судом вище та було встановлено, що ОСОБА_4 , який здійснив відчуження майнових прав господарства на користь ОСОБА_2 правомірно їх набув та був включений до складу власників господарства і був його головою з 27.12.2018 (а.с.192-195).

Решта доводів відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та викладеними вище висновками суду.

Крім того, відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн, так як вважає його не обґрунтованим та таким, що не відповідає критерію розумності.

Щодо судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Позивачем в позовній заяві надано орієнтовний розрахунок судових витрат, який складається з: правничої допомоги в сумі 20000,00 грн та судового збору в сумі 1921,00 грн. В прохальній частині позовної заяви він просить їх стягнути з відповідача.

При цьому, витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн складаються з:

- правового аналізу правочину, надання усної правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пов`язаних із вивченням документів та посиланнями на норми права (тривалість не менше 5 годин та з розрахунку 500 грн/год) - 2500,00 грн;

- складання позовної заяви - 2500,00 грн;

- участі в суді першої інстанції - 10000,00 грн;

- участі в суді апеляційної інстанції - 5000,00 грн.

Згідно з частинами 1-3 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як визначено в ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

08.05.2019 між Фермерським господарством «Васильок-2018» (клієнт за договором) та Адвокатським об`єднанням «Юрінком» було укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання «Юрінком» бере на себе зобов`язання щодо забезпечення захисту та законних інтересів клієнта, а клієнт, у свою чергу, зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надання юридичних послуг.

Згідно з розділом 5 цього договору, юридичну допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу суми, на рахунок об`єднання, без ПДВ. Сума оплати послуг за надання правничої допомоги, узгоджується додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку (п.5.1., 5.2. договору).

Пунктом 5.3 вказаного договору передбачено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість.

Разом з тим, обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач подав договір про надання правничої допомоги від 08.05.2019 та копію платіжного доручення від 31.05.2019 № 126 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу: «Згідно Договору про надання правничої допомоги від 08.05.2019 щодо визнання недійсним інвестиційного договору по земельній ділянці».

Відповідно до приписів частин 1, 3-4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Частина 2 статті 126 ГПК України, зокрема, встановлює, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Зі змісту договору про надання правничої допомоги вбачається, що сума наданих послуг та їх зміст повинні узгоджуватись додатковою угодою (п.5.2) та відображатись в акті, складеному за результатами надання юридичної допомоги, який підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість (п.5.3).

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту встановлення вартості наданих послуг відповідною додатковою угодою та підписаного сторонами акту за результатами надання юридичної допомоги, як того передбачають пункти 5.2-5.3 договору про надання правничої допомоги.

З платіжного доручення неможливо ідентифікувати яка саме юридична допомога на суму 20000,00 грн була надана та за яким саме інвестиційним договором, оскільки за повідомленням представника позивача в попередньому судовому засіданні ними було оскаржено до Господарського суду Луганської області чотири таких договори.

Крім того, до складу заявленої суми правничої допомоги входить вартість участі в суді апеляційної інстанції в сумі 5000,00 грн, в той час, коли справа розглядається тільки в суді першої інстанції, тобто до стягнення заявлена вартість правничої допомоги, яка може бути надана в майбутньому та в суді іншої інстанції.

Отже, у зв`язку з ненаданням позивачем належних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд вважає, що у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн слід відмовити.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю, з віднесенням судового збору в сумі 1921,00 грн на відповідача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232-233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір інвестування від 26.12.2017, укладений між Фермерським господарством «Васильок-2018» (кв. Мирний, буд.13, кв. 4, м. Сватове Луганської області, 92602, ідентифікаційний код 21809154) та Селянським фермерським господарством «Агродар» (вул. Придорожня, будинок б/н, селище Новоселівське Сватівського району Луганської області, 92621, ідентифікаційний код 30254677), предметом якого є земельні ділянка загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером :11:002:0094, що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

3. Стягнути з Селянського фермерського господарства «Агродар», вул. Придорожня, будинок б/н, селище Новоселівське Сватівського району Луганської області, 92621, ідентифікаційний код 30254677, на користь Фермерського господарства «Васильок-2018», кв. Мирний, буд.13, кв. 4, м. Сватове Луганської області, 92602, ідентифікаційний код 21809154, судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 16.12.2019.

Головуючий суддя О.С. Фонова

Суддя Н.М. Зюбанова

Суддя О.В.Тацій