ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. м. Київ

Справа № 911/2323/19

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Державного науково-дослідного інституту хімічних препаратів до Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько-німецьке спільне підприємство «Шмайсер» про стягнення 14 389,15грн, без виклику представників сторін,

встановив:

Державний науково дослідний інститут хімічних продуктів (далі ДЕРЖНДІХП) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько німецьке спільне підприємство Шмайсер (далі ТОВ УНСП Шмайсер) про стягнення 14 389,15 грн (складається з: 9990,00грн основний борг, 3 516,47грн втрати від інфляції за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року, 882,68грн 3% річних за період з 01.10.2016 по 10.09.2019).

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем зобов`язань за договором на виконання робіт №522-16/04 від 07.09.2016 щодо оплати виконаних робіт у встановлений договором строк (а.с.3-6,42-43).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.10.2019 за поданим позовом відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.252 ГПК України (а.с.1-2).

Копія ухвали про відкриття провадження у даній справі отримана позивачем 21.10.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за №104 (а.с.53); поштове відправлення №09, у якому відповідачу направлено копію вказаної ухвали, повернуто відділенням зв`язку з довідкою у якій причиною повернення зазначено: «за закінченням встановленого строку зберігання». При цьому, адреса, за якою направлено відповідне відправлення відповідачу відповідає його адресі, зазначеній у витягу № з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.09.2019 (а.с.33-38). Як вбачається з витягу № з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.12.2019 адреса відповідача не змінилась (а.с.62-73).

Згідно п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, та до прийняття рішення у справі, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило. При цьому, в силу ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Від відповідача відзиву на позов не надійшло.

Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

07.09.2016 між ДЕРЖНДІХП (виконавець) та ТОВ УНСП Шмайсер (замовник) укладено договір №52-16/04 на виконання робіт (далі договір).

За умовами відповідного договору позивач взяв на себе зобов`язання виконати наступні роботи: «провести дослідження пороху марки РСИ П-45 09/01 партії 2-2016 від 29.04.2016 на відповідність ТУ У20.5-4:2016 в обсязі приймально-здавальних випробувань за п.1.5, 2 таблиці 5» в термін до 30.10.2016 (п.1.1 договору), а замовник прийняти і оплати виконану роботу відповідно до умов договору (п.1.2 договору).

Як визначено п.1.3 договору, підставою для його укладення є лист відповідача №169 від 18.07.2016, а проведення робіт за договором здійснюється під контролем ОТК та 152 ВП МОУ в частині контролю якості досліджень (п.1.4 договору).

Ціна робіт сторонами узгоджена п.2.1 договору та протоколом погодження договірної ціни (додаток №1, а.с.24) у розмірі 9 990грн з ПДВ. При цьому, сторонами визначено, що розрахунки здійснюються у національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку замовника на поточний рахунок виконавця.

Договором передбачено авансування робіт у розмірі 100% вартості робіт протягом 10 банківських днів з дати підписання договору на підставі виставленого виконавцем рахунку (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, після виконання робіт складається акт здачі-приймання виконаних робіт з додатком до нього - протоколом фізико-хімічних досліджень пороху, який передається замовнику і підписується ним протягом 5 календарних днів з дати передачі або замовник надає мотивовану відмову (пп.3.1, 3.3 договору).

В силу п.7.1 договору, він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.12.2017. Також сторонами визначено, що у разі, якщо в процесі виконання робіт з`ясовується неминучість отримання негативного результату або недоцільність подальшого проведення роботи, виконавець повинен призупинити її, повідомити про це замовника в п`ятиденний строк після призупинення роботи; у цьому випадку сторони повинні в десятиденний термін розглянути питання про доцільність та напрямки продовження роботи (п.7.2 договору).

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем на підставі вищевказаного договору виконано роботи, які прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується актом від 14.09.2016, на суму 9990грн (а.с.25).

Проте, як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем вказані роботи не оплачені.

03.08.2017 відповідачу направлено лист щодо оплати виконаних робіт, у т.ч. за вищевказаним договором, на підтвердження чого надано фіскальний чек (а.с.26); доказів направлення відповіді на такий лист під час розгляду справи не надано.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов`язку щодо оплати виконаних за договором робіт, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зазначених зобов`язань.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою договір, що укладений сторонами, є договором на виконання науково-дослідних робіт, т.я передбачає проведення дослідження пороху та проведення випробувань, результат яких заздалегідь невідомий.

Так, відповідно до ст.892 ЦК України, за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її; договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Як визначено ч.1 ст.894 ЦК України, виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи; договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Враховуючи умови оплати, узгоджені сторонами п.2.3 договору, 100% вартості робіт мали бути сплачені відповідачем протягом 10 банківських днів з дати підписання договору. Отже, останнім днем строку для оплати є 21.09.2016.

Доказів здійснення оплати робіт, виконаних та прийнятих відповідачем 14.09.2016, не надано до прийняття рішення у даній справі.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, не виконавши взяті на себе зобов`язання з оплати у встановлений договором строк, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Враховуючи зазначене, вимоги про стягнення заборгованості за виконі роботи у розмірі 9990грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3516,47грн втрат від інфляції за період з жовтня 2016 року по серпень 2019 року та 882,68грн -3% річних, нарахованих за період з 01.10.2016 по 10.09.2019.

Заявлені вимоги суд вважає частково мотивованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних за заявлений позивачем період прострочення 01.10.2016 - 10.09.2019 складає 882,47грн. Отже, заявлені у відповідній частині вимоги підлягають задоволенню у розмірі 882,47грн; у задоволенні вимог про стягнення 0,21грн 3% річних суд відмовляє.

Проте, за розрахунком суду, розмір втрат від інфляції за заявлений позивачем період становить 3530,24грн. Однак, враховуючи відсутність у суду підстав для виходу за межі заявлених вимог, відповідні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 3516,47рн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача, а саме - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1920,97грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Українсько німецьке спільне підприємство Шмайсер (ідентифікаційний код 20042911; 08132, Київська область, Києво Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1) на користь Державного науково дослідний інституту хімічних продуктів (ідентифікаційний код 14015318; 41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Садовий бульвар, 59) 9990грн основного боргу, 3516,47грн втрат від інфляції, 882,47грн - 3% річних, а також 1920,97грн в рахунок часткового відшкодування судових витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 0,21грн -3 % річних відмовити.

Суддя А.Р. Ейвазова