ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Справа № 924/664/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2019 р. (суддя Яроцький А.М., повний текст рішення складено 30.08.2019 року)

за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до акціонерне товариство "Подільський цемент"

про стягнення 133 933,32 грн.

За участю представників:

позивача - Мартинюк О.О.,

відповідача - Андрейко О.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.08.2019 р. у справі №924/664/19 позов акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 133933,32 грн. задоволено частково. Стягнуто з акціонерного товариства "Подільський цемент" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 13913,76 грн. боргу, 208,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування рішення, суду зазначив, зокрема, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що затримка вагонів на станції, які перебували в очікуванні подачі під вантажні операції сталась з вини клієнта. При цьому, заперечення відповідача щодо можливості отримання вагонів у більшій кількості ніж подавалась позивачем до уваги судом не приймаються, оскільки спростовуються умовами наявного у матеріалах справи договору №379 про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Гуменці Південно-Західної залізниці від 01.05.2014р. та не підтверджені належними та допустимими доказами відповідачем.

Оскільки відомість №29120003 від 29.12.2018р. на суму 61287,20 грн. (12257,44грн. ПДВ) не містить посилань на пам`ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23, на підставі яких остання складається, тому зі змісту останньої неможливо встановити обставини, які входять в предмет доказування. Враховуючи відсутні у відомості посилання на число, місяць, години, хвилини передачі, приймання, забирання вагонів залізницею, судом вказана відомість як належний та допустимий доказ не приймається.

В свою чергу, відповідно до чинного законодавства саме відповідач, як вантажоодержувач зобов`язаний внести плату за користування вагонами за час затримки вагонів, а тому з огляду на підтвердження факту затримки вагонів з вини відповідача, позовні вимоги є обґрунтованими частково на суму 60388,68 грн..

При цьому суд зазначив, що позовні вимоги про стягнення плати за користування вагонами в сумі 46474,92 грн. нарахованої на підставі актів загальної форми №1765, №1775, №1774, №1785, №1777, №1820, №1876, №1850, №1892, №1827, №1869, №1895, №1792, №1899 є такими, що заявлені з пропуском шестимісячного строку позовної давності. З огляду на сплив строку позовної давності до вимог на суму 46474,92 грн., дотримання позивачем строку позовної давності в частині позовних вимог на суму 13913,76 грн., суд зазначив, що позов належить задовольнити частково на суму 13913,76 грн., у решті позовних вимог належить відмовити з підстав недоведеності та пропуску позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Хмельницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Скаржник зазначає, що моментом з якого розпочинається перебіг позовної давності до позовних вимог у даній справі, є день настанні події, що стала підставою для подання позову, в саме: день забирання вагонів з під`їзної колії відповідача (день складання відповідної Пам`ятки про забирання вагонів), що не було враховано судом першої інстанції при винесенні рішення.

Також зазначає, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи в частині належності та допустимості доказів, оскільки не прийнято як належний та допустимий доказ відомість плати за користування вагонами №29120003.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.05.2014р. між державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" (Залізниця) та публічним акціонерним товариством "Подільський цемент" (Вантажовласник) укладено договір №379 про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Гуменці Південно-Західної залізниці, за умовами п. 1 якого згідно з Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, та є продовженням колії № 3 станції Гуменці Південно-Західної залізниці і обслуговується власним локомотивом.

Додатковою угодою №3 від 03.12.2015р. до вказаного договору змінено назву Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на ПАТ "Українська залізниця" та згідно з п. 7 цього договору визначено максимальну кількість вагонів у кожній партії, що передається власнику колії, становить по вазі 3300тон/бр., не більше 36 вагонів, з під`їзної колії по вазі 2304 тон/бр., не більше 25 завантажених вагонів.

Згідно п. 16 договору власник колії сплачує залізниці плату, в тому числі за користування вагонами (контейнерами) - згідно Тарифного керівництва №1 та Правил користування вагонами і контейнерами.

У додаткових умовах визначених у п. 18 договору передбачено, що у разі простою на коліях станції не поданих на під`їзну колію з вини одержувача (відправника) порожніх та навантажених власних і орендованих вагонів, плата за користування цими вагонами стягується на підставі п. 15 розділу 6 Правил користування вагонами і контейнерами.

У подальшому, сторонами підписано договір про надання послуг №10155/ЦТЛ-2018 від 15.02.2018р., предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах ПАТ "Укрзалізниця" (Перевізник), вагонах залізниць інших держав та/або вагонах ПАТ "Подільський цемент" (Замовник) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з пунктом 1.3 цього договору передбачено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Підпунктами 2.1.6 - 2.1.7 пункту 2.1 договору встановлено, що замовник зобов`язується оплачувати Перевізнику послуги, пов`язані з організацією перевезень та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника; відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України з причин, що не залежать від Перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій накладних №46996401, №47143334, №47153267, №36306306, №36284768, №46921821, №46516472, №46516498, №46516514, №47021928, №46516506, №46585477, №4686469, №46516480, №46516530, №46681409, №46681268, №46516597,№46720777, №46720785, №46720769, №46614863, №46516613, №47046552, №47128269, №47046552, №46681169, №46516589, №46720819, №46681383, №46953360 контрагентами відповідача відправлявся на станцію Гуменці вантаж (вугілля, шлаки, руда), який видано ТОВ "Подільський цемент" 12.12.2018р., 15.12.2018р., 16.12.2018р., 17.12.2018р., 19.12.2018р., 20.12.2018р., 21.12.2018р., 23.12.2018р.

Працівниками станції Гуменці в присутності представників одержувача складено акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів, згідно наведеного у них переліку, які перебувають в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта:

- акт загальної форми №1765 від 12.12.2018р. (початок затримки 12.12.2018р. 13:10год.). Акт загальної форми №1775 від 15.12.2018р. (закінчення затримки 15.12.2018р. 15:40 год.). Окремо складено акт загальної форми №17 від 15.12.2018р., в якому зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису акту №1775;

- акт загальної форми №1774 від 15.12.2018р. (початок затримки 15.12.2018р. 06:00год.). Акт загальної форми №1785 від 16.12.2018р. (закінчення затримки 15.12.2018р. 17:10 год.);

- акт загальної форми №1777 від 16.12.2018р. (початок затримки 16.12.2018р. 01:30год.). Акт загальної форми №1820 від 19.12.2018р. (закінчення затримки 19.12.2018р. 16:00 год.). Окремо складено акти загальної форми №1778 від 16.12.2018р. та №1823 від 19.12.2018р., в яких зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису актів №1777 та №1820;

- акт загальної форми №1850 від 21.12.2018р. (початок затримки 21.12.2018р. 03:10год.). Акт №1876 від 24.12.2018р. (закінчення затримки 24.12.2018р. 13:30 год.). Окремо складено акти загальної форми №1852 від 21.12.2018р. та №1877 від 24.12.2018р., в яких зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису актів №1850 та №1876;

- акт загальної форми №1827 від 19.12.2018р. (початок затримки 19.12.2018р. 18:40год.). Акт №1892 від 25.12.2018р. (закінчення затримки 25.12.2018р. 16:50 год.) Окремо складено акт загальної форми №1828 від 19.12.2018р., в якому зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису акту №1827;

- акт загальної форми №1869 від 23.12.2018р. (початок затримки 23.12.2018р. 06:40год.), акт загальної форми №1895 від 25.12.2018р. (закінчення затримки 25.12.2018р. 22:30 год.). Окремо складено акт загальної форми №1870 від 23.12.2018р., в якому зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису акту №1869;

- акт загальної форми №1792 від 17.12.2018р. (початок затримки 17.12.2018р. 12:20 год.). Акт загальної форми №1899 від 26.12.2018р. (закінчення затримки 26.12.2018р. 13:00 год.);

- акт загальної форми №1840 від 20.12.2018р. (початок затримки 21.12.2018р. 03:10год.). Акт загальної форми №1912 від 27.12.2018р. (закінчення затримки 27.12.2018р. 18:30 год.). Окремо складено акт загальної форми №1915 від 27.12.2018р., в якому зазначено про відмову клієнта "Подільський цемент" від підпису акту №1912.

Також в матеріалах справи наявні відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46: №29120428 від 29.12.2018р., №29120003 від 29.12.2018р., №30120431 від 30.12.2018р., №31120433 від 31.12.2018р.

Враховуючи затримання вагонів на станціях з вини АТ "Подільський цемент", АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача плати за користування вагонами внаслідок затримок у сумі 133 933,32 грн., обрахованої загалом за період з 12.12.2018р. по 27.12.2018р..

Відповідно до ст.306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (частина перша); суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина друга); загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята).

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема, Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за №457 (надалі - Статут), Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.

Так, за приписами частини першої статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про залізничний транспорт" перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах, що відповідно до розділу IV Статуту залізниць України передбачено і для взаємовідносин залізниці з підприємством, власником під`їзних залізничних колій.

Відповідно до ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч. 1,3 ст.909 ЦК України).

Як вже зазначалося вище, між ПАТ "Українська залізниця" (перевізник/позивач) та ПАТ "Подільський цемент" (замовник/відповідач) був укладений договір про надання послуг №10155/ЦТЛ-2018 від 15.02.2018р., предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

З огляду на зазначене, права й обов`язки сторін виникають як з умов укладеного сторонами договору, так і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правовими актами, які регулюють відповідні правовідносини.

Також обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначені Статутом залізниць.

У статті 6 Статуту визначено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Так, за накладними №46996401, №47143334, №47153267, №36306306, №36284768, №46921821, №46516472, №46516498, №46516514, №47021928, №46516506, №46585477, №4686469, №46516480, №46516530, №46681409, №46681268, №46516597,№46720777, №46720785, №46720769, №46614863, №46516613, №47046552, №47128269, №47046552, №46681169, №46516589, №46720819, №46681383, №46953360 позивачем було прийнято до перевезення визначеними у накладних вагонами вантаж на адресу відповідача із зазначенням станції призначення Гуменці.

Порядок і умови користування вагонами і контейнерами визначаються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. за № 113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за N 165/3458 (далі - Правила користування вагонами і контейнерами).

Відповідно до пунктів 2, 10, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23.

Згідно п. 12 вказаних Правил, загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Виходячи з пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток №6 до Правил користування) який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства (пункт 3 Правил складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з додатком №6 Правил користування вагонами і контейнерами.

Факт затримки вагонів у встановленому порядку фіксується актами загальної форми ГУ-23, який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі), та в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

З наведених вище положень законодавства та підстав виникнення та змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що порушенням зі сторони одержувача вантажу є подія затримки вагонів з вини одержувача вантажу, з чого і виникає право позивача отримати та обов`язок відповідача сплатити належні платежі.

Підпунктом 2.1.7 договору про надання послуг №10155/ЦТЛ-2018 від 15.02.2018р. встановлено, що замовник зобов`язується відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України з причин, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу відповідача, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності останнього, зокрема, щодо затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, позивачем надано акти загальної форми ГУ-23, які відповідають формі та змісту Правил користування вагонами і контейнерами. Факт відмови представника вантажовласника підписати складений представником станції акт про затримку вагонів на станції не є підставою для звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами.

У відповідності до ст. 125 Статуту залізниць України після прибуття на станцію призначення вантажу всю відповідальність перед залізницею щодо цього перевезення несе одержувач.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать, що затримка вагонів на станції, які перебували в очікуванні подачі під вантажні операції сталась з вини клієнта.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що до позовної заяви додано відомості №29120003 від 29.12.2018р., з якої неможливо встановити документи, на підставі яких остання складена. Відомість №29120003 від 29.12.2018р. на суму 61287,20 грн. (12257,44 грн. ПДВ) не містить посилань на пам`ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23, на підставі яких остання складається. Таким чином, у вказаній відомості відсутні посилання на число, місяць, години, хвилини передачі, приймання, забирання вагонів залізницею.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи в частині належності та допустимості доказів, оскільки не прийнято, як доказ плати за користування вагонами, відомість №29120003, колегія суддів зазначає, що ознакою допустимого доказу є його здатність до підтвердження суттєвих для справи обставин на підставі певних засобів доказування.

При цьому, колегія суддів зауважує, що зведений бухгалтерський документ, яким є відомість, повинен гуртуватись на первинних бухгалтерських документах і мати здатність до арифметичної перевірки зазначених у відомості даних на підставі цих первинних бухгалтерських документів.

Враховуючи, що у зведеній відомості №29120003 на суму 61287,20 грн. відсутні посилання на вищевказані первинні документи, тому не вбачається можливості арифметично перевірити правильність нарахування зазначеної у такій відомості суми, а також визначити підстави виникнення такого нарахування вцілому.

Таким чином, відомісті №29120003 на суму 61287,20 грн. не є належним та допустимим доказом у справі в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України, та як наслідок не підтверджує обгрунтованість заявлених позовних вимог на суму 61287,20 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки затримка вагонів виникла з вини відповідача, однак частина заявлених до стягнення позовних вимог не підтверджена належними та допустимими доказами у справі, а саме на суму 61287,20 грн. (яка зазначена у відомості №29120003), тому позовні вимоги є обґрунтованими частково, а саме на суму 60388,68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування до позовних вимог строків позовної давності (т.1, а.с. 147-150).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Отже, частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України та статтею 137 Статуту залізниць України щодо позовів перевізника до вантажоодержувача чи вантажовідправника, які випливають з перевезення, встановлено спеціальний шестимісячний строк позовної давності.

За загальним правилом, встановленим у частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, у статті 137 Статуту залізниць України встановлено порядок обчислення строку для пред`явлення перевізником позову до вантажовідправників, який обчислюється з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

З наведених вище положень законодавства, підстав виникнення та змісту прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах вбачається, що порушенням зі сторони одержувача вантажу є подія затримки вагонів з вини одержувача вантажу, з чого і виникає право позивача отримати та обов`язок відповідача сплатити належні платежі.

Доводи апелянта про те, що момент з якого розпочинається перебіг позовної давності до позовних вимог у даній справі, є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день забирання вагонів з під`їзної колії відповідача (день складання відповідної Пам`ятки про забирання вагонів), оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки позивач не стягує плату за користування вагонами за період їх перебування на під`їзній колії по зазначених актах, а стягує плату за користування вагонами за час затримки вагонів на станції (подія, що стала підставою для позову).

При цьому, судом апеляційної інстанції взято до уваги і те, що відповідно до п.1 Правил користування вагонами і контейнерами, зазначені правила визначають порядок і умови користування вагонами, зокрема, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, а також орендовані ними (за час затримки на коліях залізниці загального користування).

Таким чином, враховуючи, що всі вагони, зазначені у відомостях №30120431, №31120433, які були затримані позивачем належать до приватного парку, а не до парку залізниці, що вбачається з графи 20 залізничних накладних (т. 1, а. с. 95-126), тому правомірним є стягнення плати з відповідача за користування вагонами, що включає лише час затримки на коліях залізниці загального користування.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що моментом з якого розпочинається перебіг позовної давності до позовних вимог у цій справі, є день настання події, що стала підставою для подання позову, а саме: день закінчення затримки вагонів (день складання відповідного акта загальної форми про закінчення затримки вагонів).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №904/5743/16 та постанові Верховного Суду від 11.07.2019р. у справі №906/168/18.

Враховуючи вищевикладене, а також правила обчислення перебігу строку позовної давності до позовних вимог перевізника до вантажовідправників, встановлені у статті 137 Статуту залізниць України, правила визначення початку перебігу строку, встановлені у статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг шестимісячного строку позовної давності до позовних вимог у цій справі (щодо усіх нарахованих платежів) починається з дня, наступного за днем закінчення затримки вагонів:

- по актах №1765, №1775, №1774, №1785 - 16.12.2018р. та відповідно закінчується 15.06.2019р.;

- по актах №1777, №1820 - 20.12.2018р. та відповідно закінчується 19.06.2019р.;

- по актах №1876, №1850 - 25.12.2018р. та відповідно закінчується 24.06.2019р.;

- по актах №1892, №1827, №1869, №1895 - 26.12.2018р. та відповідно закінчується 25.06.2019р.;

- по актах №1792, №1899 - 27.12.2018р. та відповідно закінчується 26.06.2019р.;

- по актах №1840, №1912 - 28.12.2018р. та відповідно закінчується 27.06.2019р.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем подано позовну заяву до суду першої інстанції 27.06.2019р., тобто в межах встановленого чинним законодавством України шестимісячного строку позовної давності лише по заборгованості нарахованій на підставі актів загальної форми №1840 від 20.12.2018р. (початок затримки) та №1912 від 27.12.2018р. (закінчення затримки).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення плати за користування вагонами в сумі 46474,92 грн., нарахованої на підставі актів загальної форми №1765, №1775, №1774, №1785, №1777, №1820, №1876, №1850, №1892, №1827, №1869, №1895, №1792, №1899 є такими, що заявлені з пропуском шестимісячного строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає задоволенню в частині нарахування плати на підставі вказаних актів загальної форми.

Враховуючи те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на суму 60388,68 грн. (з ПДВ), в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем вказаних платежів, нарахованих за період затримки вагонів залізницею, з огляду на сплив строку позовної давності до вимог на суму 46474,92 грн., дотримання позивачем строку позовної давності в частині позовних вимог на суму 13913,76 грн., судом першої інстанції правомірно задоволено позов частково на суму 13913,76 грн..

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 28.08.2019 р. у справі №924/664/19 залишити без змін, апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.