ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019м. ДніпроСправа № 904/3480/19
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕКРО"

до Державного підприємства Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 341 781,63 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача Циганок Р.О., ордер серії АЕ №100387 від 30.09.19р.

Відповідача не з`явився

Присутній - ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 341 781,63 грн. - основного боргу, мотивуючи порушенням Відповідачем зобов`язань в частині оплати.

Відповідач, у жодне судове засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно на адресу вказану у позові та ЄДР, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №688, №740.

У судове засідання 10.12.19р. прибув Довгий Г.І. та надав довіреність № 1, підписану директором установи Відповідача, однак довіреність не містить дати її видачі, крім того, представник повідомив, що не має посвідчення адвоката, хоча справа розглядається за правилами загального позовного провадження і не є малозначною, у зв`язку з чим, суд не допустив ОСОБА_1 до участі у справі у якості представника Відповідача.

Оскільки ухвали суду, у вищенаведених поштових відправленнях, про відкриття провадження у справі та відкладення розгляду справи направлялися Відповідачеві на адресу, вказану в позові та ЄДР, суд вважає, що Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, однак не скористався своїми правами захисту від вимог Позивача.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані Позивачем докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За даними Позивача, не спростованими Відповідачем, 31.10.18р. за видатковою накладною №1829 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 148 647,50 грн. та 28.11.18р. за видатковою накладною №1995 Позивач поставив Відповідачеві товар на загальну суму 193 134,13 грн., а всього на 341 781,63 грн. Відповідач за товар, обумовлений в усний спосіб, не розрахувався.

12.06.19р. Позивач направив Відповідачеві лист-вимогу, у якій вимагав протягом семи днів з моменту пред`явлення даної вимоги, сплатити борг у розмірі 341 781,63 грн.

Зазначену вимогу Відповідач отримав 20.06.19р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На підтвердження факту поставки товару, Позивач надав копії: видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреності, податкових накладних, квитанцій про реєстрацію податкових накладних.

Доказів оплати одержаного за наведеними вище видатковими накладними товару Відповідач суду не надав, доводів Позивача не спростував.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт поставки товару, наявності (відсутності) боргу за поставлений товар, прострочення оплати за товар.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки, за яким, у силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

Проаналізувавши надані Позивачем до матеріалів справи докази (довіреність на представника Відповідача, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних), суд вважає доведеною позицію Позивача про поставку товару Відповідачеві й про наявність боргу у Відповідача перед Позивачем у зазначеному останнім розмірі.

Беручи до уваги вимогу Позивача від 12.06.19р. про оплату Відповідачем за спірними видатковими накладними 341 781,63 грн. та докази одержання 20.06.19р. Відповідачем зазначеної вимоги Позивача, обов`язок Відповідача з оплати за спірними поставками - настав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕКРО" до Державне підприємство Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України" про стягнення 341 781,63 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Дослідне господарство "ДНІПРО" Державної установи Інститут зернових культур Національної академії аграрних наук України", 52071, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Дослідне (код 30093529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКРО", 04071, м. Київ, вул. Спаська, буд. 5, оф. 60 (код 25409463) 341 781,63 грн. боргу, 5 126,73 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 17.12.2019

Суддя С.Г.Юзіков