Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/851/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представників сторін:

від позивача : Ходаківська Н.В.

представників позивача: Костюкевич-Тарнавська О.В., ордер ЖТ № 49784 від 09.11.2018; Сищук В.В.- ордер № 40840 від 12.02.2019

представника відповідача: Камінська Т.А., довіреність № 02-14/1843 від 13.07.2018;

третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_1;

представників третьої особи на стороні відповідача: Сичов Д.В., ордер ЖТ № 070904 від 12.10.2019; Бас А.М., ордер № 37676 від 31.01.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ходаківської Наталії Василівни

до Коростенської міської ради

за участю у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання незаконними та скасування рішень Коростенської міської ради

Процесуальні дії по справі.

Позивач подала позов згідно якого просить:

- визнати дії Коростенської міської ради неправомірними та скасувати рішення Коростенської міської ради № 802 від 31.08.2017 року в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул АДРЕСА_1 міста Коростеня та рішення Коростенської міської ради №848 від 19.10.2017 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадянину ОСОБА_1 АДРЕСА_1 0,0133 га, кадастровий номер :02:002:0583.

Ухвалою від 12.10.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

29.10.2018 відповідачем, в порядку ст.165 ГПК України, подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 74-75 т.1).

08.11.2018 позивачем, в порядку ст. 166 ГПК України, подано до суду відповідь на відзив (а.с. 103-104 т.1).

12.11.2018 представником третьої особи, в порядку ст. 167 ГПК України, подано письмові пояснення на позовну заяву (а.с. 155-156 т.1).

12.11.2018 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач змінила предмет позову, а саме додано ще одну позовну вимогу,а саме:

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби про державну реєстрацію права та їх обтяжень щодо реєстрації на ім`я ОСОБА_1 земельної ділянки по вул АДРЕСА_1 , площею 0,0133 га кадастровий номер :02:002:0583 (а.с. 194- 198 т.1 ).

Ухвалою від 12.11.2018 відкладено підготовче засідання на 29.11.2018.

Ухвалою від 29.11.2018 відкладено підготовче засідання на 10.12.2018.

29.11.2018 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2018 подано письмові пояснення (а.с. 217-218 т.1)

03.12.2018 позивачем подано письмові пояснення щодо щодо підстав та обставин звернення з вимогою про скасування рішень державного реєстратора, яка викладена у заяві про збільшення позовних вимог від 12.11.2018 (а.с. 226-227 т.1).

07.12.2018 третьою особою подано додаткові пояснення щодо обставин справи (а.с. 238 т.1).

10.12.2018 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи висновка експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 408/18 від 06.12.2018 (а.с. 15-27 т.2).

В підготовчому засіданні від 10.12.2018 оголошено перерву до 08.01.2019.

08.01.2019 третьою особою подано додаткові пояснення щодо обставин справи (а.с. 33 т.2).

08.01.2019 представник відповідача в судовому засіданні подала письмові пояснення щодо правового статусу земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:002:0583, що належить ОСОБА_1 (а.с.41-43 т.2).

В підготовчому засіданні від 08.01.2019 оголошено перерву до 31.01.2019.

22.01.2019 позивач подала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи документів на обґрунтування правової позиції позивача (а.с. 64- 93 т.2).

Ухвалою від 31.01.2019 відкладено підготовче засідання до 13.02.2019.

11.02.2019 позивачем подано заяву про доповнення підстав позову (а.с. 106- 108 т.2).

12.02.2019 позивач в порядку ст. 80 ГПК України подала до суду висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 420 від 05.02.2019 (а.с. 125-144 т.2)

В порядку ч.3 ст. 255 ГПК України в судовому засіданні від 13.02.2019 оголошено перерву до 21.02.2019.

18.02.2019 на адресу господарського суду Житомирської області від представника позивача надійшла заява від 15.02.2019 (а.с. 153 т.2), згідно якої позивач просить не брати до уваги позовну заяву ФОП Ходаківської Н.В. до Коростенської міської ради за участю у справі третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_1 (зі збільшеними позовними вимогами від 12.11.2018) (а.с. 194- 198 т.1) та письмові пояснення позивача щодо підстав та обставин звернення з вимогою про скасування рішення державного реєстратора до суду від 29.11.2018 ( а.с. 226-227 т.1).

Просить розглянути позовні вимоги з врахуванням вимог, які викладені у позовній заяві ФОП Ходаківської Н.В. від 25.09.2018 з врахуванням заяви про доповнення підстав позову від 08.02.2019, який подано до суду 11.02.2019 (а.с. 106-108 т.2)).

21.02.2019 на адресу господарського суду Житомирської області від відповідача надійшли письмові пояснення щодо обставин справи (а.с. 159- 164 т.2 ).

21.02.2019 до суду подано пояснення третьої особи щодо заяви позивача про доповнення підстав позову (а.с. 168-169 т.2).

В судовому засіданні від 21.02.2019 суд задовольнив заяву представника позивача від 15.02.2019, ухвалив розгляд справи слід здійснювати з врахуванням вимог, які викладені у позовній заяві ФОП Ходаківської Н.В. від 25.09.2018 з врахуванням заяви про доповнення підстав позову від 11.02.2019 (а.с. 106-108 т.2), про що, в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України, занесено запис до протоколу судового засідання.

04.03.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2019.

Ухвалою від 14.03.2019 суд призначив у справі № 906/851/18 судову земельно-технічну експертизу.

На вирішення експерта були поставлені наступні питання:

- Чи є земельна ділянка, яка знаходиться у власності Ходаківської Наталії Василівни, кадастровий номер :02:002:0112, фактично суміжною з земельною ділянкою, кадастровий номер :02:002:0583, яка передана ОСОБА_1 ;

- Чи виділена земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583, із земель загального користування, чи з земель іншого цільового призначення, згідно Генерального плану м. Коростеня, затвердженого рішенням Коростенської міської ради №22 від 07.08.2008 року;

- Чи порушує земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583, яка передана ОСОБА_1 , існуючі обмеження та червоні лінії?

Провадження у справі № 906/851/18 суд зупинив.

Ухвалами від 18.04.2019, 07.05.2019, 16.05.2019, 16.07.2019, 05.08.2019 суд вирішував клопотання експерта про надання додаткових документів для проведення експертизи та погодження терміну проведення експертизи у більш тривалий строк.

03.10.2019 на адресу суду від Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок № 568/19-25/1772/19-25 від 13.09.2019 за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи ( а.с. 5-18 т.3).

Ухвалою від 07.10.2019 суд поновив провадження у справі № 906/851/18. Призначив підготовче судове засідання на 22.10.2019.

В підготовчому судовому засіданні від 22.10.2019 суд постановив ухвалу, якою залишив без задоволення клопотання представника позивача від 22.10.2019 про витребування у відповідача доказів та клопотання від 22.10.2019 про виклик в судове засідання для дачі пояснень по суті справи спеціаліста, про що занесено запис до протоколу судового засідання.

Водночас ухвалою від 22.10.2019 суд відклав підготовче засідання на 06.11.2019 та ухвалив викликати в судове засідання судового експерта - Ревуцького Ю.В. для надання пояснень щодо висновку експерта № 568/19-25/1772/19-25 від 13.09.2019.

31.10.2019 на адресу господарського суду Житомирської області представник позивача подала письмові пояснення по справі, додатком до якого надала копію плану (схеми) зонування території міста Коростень, що є публічно доступним на сайті Коростенської міської ради (а.с. 45- 46, 47-47 т.3).

В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2019.

18.11.2019 на адресу господарського суду Житомирської області представник позивача подала письмові пояснення по справі (а.с. 83-85 т.3).

Ухвалою від 18.11.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 906/851/18 до судового розгляду по суті на 03.12.2019.

В судовому засіданні від 03.12.2019 суд оголосив перерву до 06.12.2019.

У судовому засіданні 06.12.2019 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що рішення відповідача є незаконними, оскільки прийнятті з суттєвими порушеннями діючого законодавства та такими, що порушують конституційні права позивача, як власника суміжної земельної ділянки.

Підставами незаконності прийнятих відповідачем рішень позивач вказує на такі обставини.

Вважає, що земельні ділянки позивача та ОСОБА_1 є суміжними. Однак, відповідачем під час розробки кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0583, площею 0,0133 га, власником якої є ОСОБА_1 , внесено неправдиві відомості щодо суміжної земельної ділянки ліворуч межі від Е до А, де зазначено: «землі Коростенської міської ради».

Вказує, що дана земельна ділянка належить позивачу - Ходаківській Н.В .

Зауважує, що під час підготовки документів для передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , в порушення вимог земельного законодавства, не погоджено межі земельної ділянки із позивачем як власником суміжної земельної ділянки, чим не дотримано принципів рівності і справедливості стосовно всіх учасників земельних правовідносин.

Наголошує, що земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0583, що передана у власність третій особі - ОСОБА_1 , площею 0,0133 га є землею загального користування, а тому відповідно до ст. 83 ЗК України не могла передаватись у приватну власність.

Зазначає, що саме ця ділянка є проїздом від земельної ділянки, власником якої є позивач, до автовокзалу міста Коростеня. Цей проїзд позивач використовує для здійснення підприємницької діяльності з 2004 року для завозу товару в магазин з метою здійснення комерційної діяльності торгівельної мережі, для обслуговування магазину в опалювальний сезон, для пожежного виходу та евакуації людей з першого і другого поверхів будівлі (згідно технічних, містобудівних умов), для виведення каналізаційних стоків (саме через цей вихід і земельну ділянку загального користування проходить каналізаційна мережа магазину згідно проекту та технічних і містобудівних умов);

З прийняттям спірного рішення, позивача позбавлено права на безоплатну передачу їй спірної земельної ділянки у приватну власність відповідно до ст. 121 ЗК України.

Зазначає, що в Генеральному плані міста Коростеня, затвердженого рішенням №22 від 07.08.2008 Коростенською міською радою, та наданих до суду викопіювань місце розташування, наданої гр. ОСОБА_1 земельної ділянки по вул.Базарній площі, 14-А , знаходиться на землях загального користування в межах земель функціонального призначення «територія багатоквартирної забудови» (по плану зонування міста Коростеня).

Однак, земельна ділянка ніколи не містила та не містить жодної забудови, тому така не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_1 в межах норм безоплатної приватизації у відповідності до ст. 121 ЗК України.

Позивач наголошує, що в рішенні №848 від 19.10.2017р. "Про затвердження проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність громадян" відсутнє рішення питання про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови з "для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)" (класифікація цільового призначення землі- надалі КВЦПЗ - 02.01) на "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку" (КВЦПЗ 02.03), щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до наданого відповідачем викопіювання з Генерального плану міста Коростень, відведення земельної ділянки ОСОБА_1 відбувається із земель багатоквартирної забудови.

Вважає, що відведення можливе лише тільки після зміни функціонального призначення земельної ділянки за розробленим детальним планом території. Однак в проекті землеустрою детальний план території відсутній. Отже, позивач вважає, що проект землеустрою затверджений з порушенням норм п.3,4 ст. 24 та п.2 ст. 25 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Вказує, що земельна ділянка до надання ОСОБА_1, мала правовий статус землі загального користування та виконувала функцію проїзду до земельних ділянок Ходаківської Н .В. та ОСОБА_6 і на ній розташовані інженерні мережі (каналізаційна мережа з септиком), пожежні виходи будівлі позивача, вихід для обслуговування будівлі (підвоз товарів, ремонтні роботи, тощо); газова мережа з проїздом ТОВ "ВІА ТОРГ-Сервіс ЛТД", електромережі. З відведенням нової ділянки третій особі, позивача позбавлено можливості нормально обслуговувати власну будівлю.

Земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :02:002:0583 (КВЦПЗ 02.01) надана з цільовим призначенням "Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1.

В кадастровому плані значиться від В до Г - 5,9м - землі загального користування (проїзд), який розташований на землях загального користування і проходять вздовж вулиці Базарна площа в місті Коротсень від номера будинку 14 до номеру 2.

Зазначає, що від земельної ділянки ТОВ "Фактора -Активінвест" (земельна ділянка автостанції м.Коростень, кадастровий номер :02:002:0473) до земельної ділянки ОСОБА_1 відстань складає не більше 2-х метрів, що суперечить вимогам Державних будівельних норм "Планування і забудова територій ДБН Б.1.1-Х:201Х, Київ Мінрегіон України 2016 рік"

- зауважує, що земельна ділянка ОСОБА_1 надана з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 . До цього надання, містобудівна лінія забудови проходила і закінчувалась на межі ділянки ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), згідно генерального плану міста, затвердженого 07.08.2008 рішенням Коростенської міської ради № 22.

Позивач звертає увагу, що відповідно до ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", вздовж вулиці Базарна площа у м.Коростень, червона лінія забудови розділяє з фасадної сторони вулиці землі "Території багатоквартирної забудови" і землі загального користування з проходами та інженерними мережами до будівель АДРЕСА_7, перед яким виділили в приватну власність із земель загального користування земельну ділянку ОСОБА_1 і присвоїли адресу АДРЕСА_1 .

Представник відповідача заперечив проти позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, та в письмових поясненнях щодо обставин справи (а.с. 159- 164 т.2).

Заперечення відповідача ґрунтуються на наступному.

Зазначає, що гр. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, будівництва індивідуальних гаражів, індивідуального садівництва.

Рішенням Коростенської міської ради № 802 від 31.08.2017 надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул АДРЕСА_1 міста Коростеня

Вказує, що спірне рішення прийнято у відповідності до ст.ст.12, 118, 121 Земельного кодексу України.

Ухвалюючи рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Громадянин ОСОБА_1 подав на сесію повністю виготовлений та погоджений всіма компетентними органами проект землеустрою з позитивними висновками відділу архітектури, містобудування та земельних ресурсів виконавчого комітету Коростенської міської ради про погодження та наявні обмеження на використання земельної ділянки, яка розміщена по АДРЕСА_1, що передається у власність гр. ОСОБА_1 від 25.09.2017 № 150 та висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 25.08.2017 № 6907/82-17.

Вказує, що відповідно до наданого ОСОБА_1 проекту землеустрою позивач не являється суміжним землекористувачем .

Звертає увагу, що передана третій особі у власність земельна ділянка має цільове призначення код 02.01. для будівництва та обслуговування житлових будинків господарських будівель і споруд і не є та ніколи не відносилась до земель загального користування.

Відповідно до письмових пояснень від 08.01.2019 відповідач вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583 знаходиться за межами червоної лінії вулиці Базарна площа. Відстань від межі земельної ділянки ОСОБА_1 до червоної лінії вулиці Базарна площа складає 45,0 метрів.

Враховуючи викладені фактичні обставини, відповідач вважає прийняті рішення законними та прийнятими у відповідності до норм чинного законодавства, відтак у позові просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_1 та його представник в судових засіданнях заперечили проти позовних вимог з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Прийняті відповідачем рішення вважають законними та такими , що не порушують прав позивача.

Зокрема третя особа зазначає, що ОСОБА_1 , замовив у землевпорядній організації проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0133 га кадастровий номер :002:0583 у приватну власність.

На аркуші 13 проекту землевпорядна організація здійснила опис меж суміжних землевласників (землекористувачів) і прізвище позивача там не зазначено. Відповідно, жодного погодженні меж з позивачем не має і не вимагається.

Вказує, що передана у власність земельна ділянка не є землею загального користування.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит, 25.10.2018 року № 6-01/1702 виконавчий комітет Коростенської міської Ради зазначив з посиланням на генеральний план міста Коростень, що земельна ділянка з кадастровим номером № :02:002:0583, площею 0,0133 га, відноситься за функціональним призначенням до реконструкції багатоквартирної забудови і не є місцем загального користування.

Представник третьої особи також зазначає, що відповідно до інформації, отриманої на адвокатський запит з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 17.12.2018, між земельними ділянками Ходаківської Н.В. та ОСОБА_1 відсутні спільні координати, що унеможливлює суміжність земельних ділянок.

Згідно листа виконавчого комітету Коростенської міської ради від 27.12.2018 зазначено, що земельна ділянка ОСОБА_1 , за кадастровим номером 0:02:002:0583 не відноситься до земель загального користування (а.с. 33-35 т.2).

На підставі викладених обставин представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволені позову.

Господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Коростенської міської ради двадцять п`ятої сесії V скликання від 07.08.2008 № 22 "Про затвердження проекту генерального плану м.Коростень" вирішено затвердити представлений проект генерального плану м.Коростеня. Відділу архітектури та містобудування та відділу земельних ресурсів при відведенні земельних ділянок керуватись вимогами та рішеннями генерального плану міста (а.с. 99 т.2).

Фізична особа-підприємець Ходаківська Наталія Василівна (позивач) є власником земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЖТ № 169847, кадастровий номер 0:02:002:0112, площею 0,0474 га, по АДРЕСА_1 (а.с. 23 т.1 ).

Позивач зазначає, що власниками суміжних земельних ділянок є фізичні особи:

- ОСОБА_6, кадастровий номер :02:002:0260, площею 0,0375 га по АДРЕСА_2 (відповідно до кадастрового плану земельної ділянки межа від А до Б);

- ОСОБА_1 (третя особа), кадастровий номер :02:002:0583, площею 0,0133 га по АДРЕСА_1 (відповідно до кадастрового плану земельної ділянки межа від Е до А).

17.08.2019 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Коростенської міської ради про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га по вул. Базарна,14-А міста Коростеня для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Додатком до даної заяви є викопіювання з плану міста Коростеня із зазначенням місця розташування земельної ділянки та нанесенням червоних ліній та ліній забудови М 1:500; акт вибору земельної ділянки для будівництва об`єкту; копія паспорту, копія довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с. 77-79 т.1).

Рішенням Коростенської міської ради шістнадцятої сесії VII скликання № 802 від 31.08.2017 "Про надання громадянам дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд, будівництва індивідуальних гаражів, індивідуального садівництва" вирішено:

- надати громадянину ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2;

- остаточну площу встановити геодезичним способом при складанні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність;

- погоджені проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність подати на затвердження до Коростенеької міської ради (а.с. 76 т.1 ).

ТОВ "Еліт Центр" складено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , загальною площею 0,0133 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території АДРЕСА_2 (а.с. 118-150 т.1).

05.10.2017 ОСОБА_1 (третя особа) звернувся із заявою до відповідача, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. До заяви ОСОБА_1 додав погоджений в установленому порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 81-94 т.1).

Рішенням Коростенської міської ради № 848 від 19.10.2017 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність громадянам згідно з додатками 1, 2 (а.с 152 т.1).

Позивач, вважаючи, що його право порушене відповідачем внаслідок прийняття спірних рішень щодо земельної ділянки, звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

На підтвердження своїх доводів викладених в позовних вимогах позивач подала висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 420 від 05.02.2019.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 420 від 05.02.2019, який поданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, на вирішення експертизи були поставлені наступні питання:

- чи відповідає фактичне місцерозташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 координатам поворотних точок земельної ділянки з кадастровим № :02:002:0112, що містяться в Державному земельному кадастрі?

- чи межує земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_6, Ходаківської Наталії Василівни із земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , по фактичному користуванню?

За результатами проведеної експертизи експерт дійшов наступних висновків:

- фактичне місце розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 не відповідає координатам поворотних точок земельної ділянки з кадастровим № :02:002:0112, що містяться в Державному земельному кадастрі;

- земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_6 , Ходаківської Наталії Василівни межує із земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , по фактичному користуванню (а.с. 125-144 т.2).

Оскільки матеріали справи містять взаємосуперечливі висновки щодо суміжності земельних ділянок, які належать позивачу та третій особі, а також з метою дослідження питання виділення третій особі земельної ділянки згідно спірних рішень з числа земель загального користування, чи з числа земель іншого цільового призначення, суд призначив у справі № 906/851/18 судову земельно-технічну експертизу.

На розгляд судової земельно-технічної експертизи поставлено наступні питання:

- Чи є земельна ділянка, яка знаходиться у власності Ходаківської Наталії Василівни , кадастровий номер :02:002:0112, фактично суміжною з земельною ділянкою, кадастровий номер :02:002:0583, яка передана ОСОБА_1 ;

- Чи виділена земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583, із земель загального користування, чи з земель іншого цільового призначення, згідно Генерального плану м. Коростеня, затвердженого рішенням Коростенської міської ради №22 від 07.08.2008 року;

- Чи порушує земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583, яка передана ОСОБА_1 , існуючі обмеження та червоні лінії?

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 13.09.2019 № 568/19-25/1772/19-25 експерт дійшов наступних висновків:

- земельна ділянка Ходаківської Наталії Василівни , кадастровий номер :02:002:0112 не являється суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1 кадастровий номер :02:002:0583 згідно координат поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, які були визначені при розроблені відповідної землевпорядної документації та відомості яких внесені в державний земельний кадастр.

Земельна ділянка Ходаківської Наталії Василівни , розташованої за адресою: АДРЕСА_6 ), являється суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 згідно координат поворотних точок (кутів) земельних ділянок фактичного користування.

- згідно генерального плану міста Коростень затвердженого рішенням двадцять п`ятої сесії V скликання Коростенської міської ради від 07.08.2008 № 22 земельна ділянка гр. ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:002:0583 виділена із земель, яка за функціональним призначенням відновиться до багатоквартирної забудови і не являється землями загального користування.

- в зв`язку з тим, що клопотання експерта від 08.07.2019 не було задоволено в частині надання додаткових матеріалів, встановити чи порушує земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0583, яка передана ОСОБА_1 , існуючі обмеження та червоні лінії не вбачається за можливе.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач, відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 N 18-рп/2004 розтлумачив поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Правовим питанням у даній справі є правомірність надання відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою ОСОБА_1 (третій особі), тобто позивачем заявлено вимогу про оскарження рішень, прийнятих суб`єктом владних повноважень, які є актами індивідуальної дії.

Суд зазначає, що за загальним правилом судовий захист спрямований на захист саме порушених прав осіб, тобто для задоволення позову суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно із п. 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частини 7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки регулюються положеннями статті 123 Земельного кодексу України

Відповідно до положень ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст. 123 ЗК України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини 3 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд виходить з того, що Земельним кодексом України передбачений вичерпний перелік підстав, згідно яких уповноважений орган може відмовити особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що третя особа - ОСОБА_1 звернувся із заявою до Коростенської міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Додатком до заяви третьої особою надано перелік необхідних документів.

Відповідач, не встановивши підстав, визначених у ст. 123 ЗК України для відмови у видачі дозволу на розробку, виніс рішення № 802 від 31.08.2017, яким вирішив: надати дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2; остаточну площу встановити геодезичним способом при складанні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність; погоджені проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність подати на затвердження до Коростенеької міської ради (а.с. 76 т.1 ).

Суд звертає увагу, що у частині 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

При цьому суд зазначає, що законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність.

Натомість позивач не надала жодного доказу в підтвердження порушеного саме її права в результаті прийняття відповідачем спірного рішення № 802 від 31.08.2017.

Позивач з відповідною заявою в порядку ст.ст. 188, 122, 123 ЗК України не зверталась до відповідача щодо отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу спірної земельної ділянки власність позивача.

Оскільки позивач не вчиняла жодних визначених законом дій з метою отримання у власність земельної ділянки, безпідставними є твердження позивача, що внаслідок прийняття відповідачем спірного рішення позивача позбавлено права на отримання безоплатно у власність спірної земельної ділянки.

До того ж, суд звертає увагу, що предметом оскарження є рішення № 802 від 31.08.20117, яке за своєю суттю є актом індивідуальної дії, оскільки стосується чітко визначеного кола суб`єктів, зокрема ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з`ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання такої земельної ділянки громадянину.

При цьому, прийняття рішення про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок є лише початковим етапом у визначеному чинним законодавством порядку передачі земельних ділянок у власність, який надає право громадянину звернутися до відповідних органів для виконання робіт з розроблення проекту землеустрою.

Згідно з п. 19 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Конституційним Судом України у рішенні від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) було проведено розмежування правових актів та зазначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти (акти індивідуальної дії) передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

В даному випадку, рішення Коростенської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям та виконанням (проект землеустрою виготовлений, земельна ділянка сформована з присвоєнням їй кадастрового номеру).

Слід також зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. У випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

В даному випадку позивач належними та допустимими доказами не довела суду, яким чином будуть поновлені та захищені права саме позивача в разі скасування рішення № 802 від 31.08.2017.

З огляду на викладені обставини, оскільки позивач не довела порушення її прав та інтересів внаслідок прийняття рішення № 802 від 31.08.2017, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування рішення Коростенської міської ради № 802 від 31.08.2017 в частині надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0220 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул АДРЕСА_1 міста Коростеня є безпідставними.

Розглядаючи вимогу позивача про скасування рішення Коростенської міської ради № 848 від 19.10.2017 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 0,0133 га кадастровий номер :02:002:0583 суд дійшов наступних висновків.

Мотивуючи дану вимогу, позивач вважає, що даним рішенням відповідача порушені права позивача, які, зокрема, полягають у тому, що при затвердженні проекту землеустрою із позивачем не погоджено меж, як з власником суміжної земельної ділянки, вважає, що земельну ділянку ОСОБА_1 виділено із земель загального користування, що є недопустимим, із відведенням земельної ділянки ОСОБА_1 позивач позбавлена можливості нормального обслуговування власної земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 50 Закону України "Про землеустрій", проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

В матеріалах справи міститься проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 загальною площею 0,0133га, (02.01) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території АДРЕСА_1 (а.с. 83-94 т.1).

Відомості про вказану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру із присвоєнням кадастрового номера.

За приписами ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

В ході розроблення проекту землеустрою здійснено опис меж суміжних землевласників (землекористувачів), а саме: від А до Б - землі ОСОБА_6 :02:002:0260); від Б до В - землі ФОП Сичевська Г.О., ФОП Клинецька Л.П. :02:002:0316); від В до Г - землі загального користування (проїзд); від Г до Д - землі ТОВ " Фактор- Активінвест" :02:002:0473); від Д до Е - землі ТОВ "Віа Торг-Сервіс ЛТД" :02:002:0560); від Е до А - землі Коростенської міської ради (а.с. 88 т.1).

Таким чином, відповідно до зазначено вище опису меж суміжних ділянок, земельна ділянка, яка належить Ходаківській Н.В за кадастровим номером 0:02:002:0112 не є суміжною із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:002:0583, наданою ОСОБА_1 .

Факт того, що земельна ділянка Ходаківської Наталії Василівни , кадастровий номер :02:002:0112 не являється суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:002:0583/ згідно координат поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок, які були визначені при розроблені відповідної землевпорядної документації та відомості яких внесені в державний земельний кадастр, підтверджено також висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 13.09.2019 № 568/19-25/1772/19-25.

Той факт, що земельна ділянка Ходаківської Н.В. , являється суміжною з земельною ділянкою ОСОБА_1 , за фактичним користуванням, що підтверджено як висновком призначеної судом експертизи, так і висновком експерта за результатами проведеної експертизи, що подана до суду позивачем не є підставою для погодження меж земельної ділянки з позивачем.

З викладеного слідує, що оскільки вказані вище ділянки позивача та ОСОБА_1 не є суміжними, погодження меж земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:083 з позивачем відповідно до норм ЗК України не вимагалось.

Суд також звертає увагу, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами".

Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося.

Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про передачу у власність земельної ділянки, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені).

Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про передачу земельної ділянки незаконним.

Також не знайшли свого підтвердження в ході вирішення спору доводи позивача про те, що надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до земель загального користування.

Зокрема, висновком судової земельно-технічної експертизи від 13.09.2019 № 568/19-25/1772/19-25 встановлено, що згідно генерального плану міста Коростень, затвердженого рішенням двадцять п`ятої сесії V скликання Коростенської міської ради від 07.08.2008 № 22 земельна ділянка гр. ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:002:0583 виділена із земель, яка за функціональним призначенням відновиться до багатоквартирної забудови і не являється землями загального користування.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням позивача з приводу того, що до надання ОСОБА_1 , земельна ділянка мала статус землі загального користування та виконувала функцію проїзду до земельних ділянок Ходаківської Н.В. та ОСОБА_6 , і з відведенням ділянки третій особі, позивача позбавлено можливості обслуговувати власну будівлю.

Так, судом встановлено, що відповідно до технічного завдання на розробку документації по складанню проекту відведення земельної ділянки в короткострокову оренду строком на 3 роки, затвердженого Коростенським міським відділом земельних ресурсів від 29.10.2003, зазначено, що під`їзд до вибраної земельної ділянки буде здійснюватись по існуючому шляху зі сторони вулиці Радянської (а.с 48-49 т.2).

При розробленні та затвердженні позивачу архітертурно-планувального завдання № 4 на проектування об`єкту архітектури "Будівництво магазину та тимчасове встановлення торгівельного павільйону з облаштуванням торгівельних рядів" , що виконувалось на замовлення позивача, також не передбачало проїзду до об`єкта архітектури з боку вулиці Базарна площа.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до даних архітектурно-планувального завдання № 4 на проектування перепланування магазину з розширенням основної площі за адресою АДРЕСА_6, здійсненого на замовлення позивача, та затвердженого відділом містобудування та архітектури Коростенського міськвиконкому 10.03.2009, зазначено, що під`їзд до споруди з вул. Радянської (а.с. 74-77 т.2).

Отже, твердження позивача, що позивача позбавлено права проїзду та обслуговування будівлі є безпідставними.

Крім того, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, вказує на порушення норм п.4 ст. 24 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" при затвердженні проекту землеустрою за спірним рішенням.

Позивач звертає увагу, що відповідно до ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", вздовж вулиці Базарна площа у м. Коростень, червона лінія забудови розділяє з фасадної сторони вулиці землі "Території багатоквартирної забудови" і землі загального користування з проходами та інженерними мережами до будівель АДРЕСА_7, перед яким виділили в приватну власність із земель загального користування земельну ділянку ОСОБА_1 і присвоїли адресу вул АДРЕСА_1 .

Також звертає увагу на те, що від земельної ділянки ТОВ "Фактор - Активінвест" (земельна ділянка автостанції м. Коростень, кадастровий номер :02:002:0473) до земельної ділянки ОСОБА_1 відстань складає не більше 2-х метрів, що суперечить вимогам Державних будівельних норм "Планування і забудова територій ДБН Б.1.1-Х:201Х, Київ Мінрегіон України 2016 рік"

Суд дослідивши такі підстави позовних вимог не погоджується з позивачем та вважає за необхідне вказати про наступне.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною 4 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 5 статті 26 згаданого вище Закону, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування .

Основними складовими вихідних даних, у розумінні частини першої статті 29 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (пункт 8 частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ).

З аналізу норм зазначеного вище Закону можна зробити висновок, що норми ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", на які посилається позивач, застосовуються у разі наміру особи, яка є власником земельної ділянки, забудови такої ділянки.

З наведеного слідує, що твердження відповідача про невідповідність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 вимогам ЗУ "Про регулювання містобудовання" є хибними та зводяться до тлумачення норм ЗУ "Про регулювання містобудування" на власний розсуд.

Суд встановив, що станом на день звернення до суду третьою особою будь-якої забудови земельної ділянки не здійснюється.

Разом з тим суд зазначає, що передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Твердження позивача про порушення вимог закону під час прийняття оскаржуваного рішення саме по собі не є достатньою підставою для визнання його незаконним, обов`язковою умовою оскарження рішень є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням.

З огляду на вищезазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018р. у справі №910/1016/17, від 17.04.2018р. у справі №914/1521/17.

Натомість у даній справі позивач не обґрунтувала, належними та допустими доказами не довела порушення прав та інтересів саме позивача внаслідок прийняття спірних актів відповідачем. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про відсутність будь-яких матеріально-правових підстав для оспорювання у судовому порядку актів відповідача.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову.

В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи судом не здійснювався, оскільки сторонами до закінчення судових дебатів не були подані відповідні докази, а також до закінчення судових дебатів у справі сторони не зробили про це відповідну заяву.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.12.19

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)

4- третій особі ОСОБА_1 (рек. з повід.)