ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5177/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовської К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель", м. Токмак, Запорізька область

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення штрафу в розмірі 20 000,00 грн.

Представники:

Від позивача Бурчак П.І. - адвокат

Від відповідача Шляєв І.В. - представник

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення штрафу в розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 17057 від 07.06.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставлений товар.

Ухвалою суду від 22.03.2018 по справі № 904/725/18 затверджена мирова угода між позивачем та відповідачем. Згідно п.4 Мирової угоди у разі невиконання відповідачем п.1 та 2 даної угоди в строк до 01.08.2018, Відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою суду від 12.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 02.12.2019.

В судовому засіданні 02.12.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві на позов відповідач зазначає, що пункт 4 мирової угоди ухваленої Господарським судом Дніпропетровської області 22.03.2018 містить умову, яка не стосується предмета спору, оскільки спрямована на регулювання відносин між сторонами щодо умов нарахування (не нарахування) штрафу, за наслідками виконання цієї угоди, тобто спрямована на вирішення питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому. До того ж ця умова також сприяє виникненню нового спору між сторонами.

Відповідач стверджує, що обраний ТОВ "Магістральний дизель" спосіб захисту, а саме стягнення штрафу в розмірі 20 000,00 грн. є неналежним та таким, що суперечить законодавству України. Також відповідач надав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.12.2019.

17.12.2019 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду клопотання в якому просив суд зменшити розмір заявленого до сплати штрафу до 50%.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 17.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення факту виконання/невиконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 22.03.2018 у справі №904/725/18, встановлення наявності відповідальності за невиконання умов мирової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення 656 339,18 коп. - боргу, 2 786,64 грн. - пені, 14 992,50 грн. - штрафу, 2 290,00 грн. - 3 % річних, 12 275,48 грн. - втрат від інфляцій та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі №904/725/18 затверджено мирову угоду від 22.03.2018 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" та Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" у справі №904/725/18, у такій редакції:

МИРОВА УГОДА

м. Дніпро 22 березня 2018 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" (код ЄДРПОУ -37637959), що є Позивачем у справі № 904/725/18 в особі директора Омельченка Олексія Вікторовича діючого на підставі Статуту, з однієї сторони, та

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (), що є Відповідачем у справі №904/725/18 в особі голови правління Коваля І.В., та члена правління Лазарева І.Л, які діють на підставі Статуту з іншого боку, домовились про укладення Мирової угоди на зазначених нижче умовах:

1. Відповідач зобов`язується сплатити суму боргу - а саме 656 339,18 грн. (шістсот п`ятдесят шість тисяч шістсот тридцять дев`ять гривень 18 коп.), розподіливши суму боргу на чотири платежі за наступним графіком:

- 164000,00 грн. в термін не пізніше 20.04.2018 року;

- 164000,00 грн. в термін не пізніше 20.05.2018 року;

- 164000,00 грн. в термін не пізніше 20.06.2018 року;

- 164639,18 грн. в термін не пізніше 20.07.2018 року.

2. Відповідач зобов`язується сплатити судовий збір у розмірі 5015 грн. 14 коп. та інфляційні витрати розмірі 3000 грн. 00 коп. в термін не пізніше 5 робочих днів з моменту затвердження мирової угоди.

3. Позивач заявляє, що з укладання мирової угоди, він відмовляється від стягнення з Відповідача штрафних санкцій у сумі 29344,62 грн., тому числі пеня у сумі - 2786,64 грн., штраф - 14992,5 грн., 3% річних - 2290,00 грн., втрати від інфляції - 9275,48 грн.

4. Уразі невиконання Відповідачем п. 1 та 2 даної Мирової угоди в строк до 01.08.2018 року, Відповідач повинен сплатити Позивачу штраф у розмірі 20000 грн. 00 коп.

5. Ухвала господарського суду Дніпропетровської області про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом, згідно пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".

6. Відповідач та Позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

7. Сторони підтверджують, що умови цієї Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї Мирової угоди. Наслідки затвердження цієї Мирової угоди передбачені ст. 192, 193 ГПК України Сторонам відомі.

8. Дана мирова угода укладена в трьох примірниках, по одному для кожної зі Сторін, а один згідно з приписами статті 192 Господарського процесуального кодексу України передається на розгляд і затвердження господарського суду Дніпропетровської області та набуває чинності після її затвердження судом.

ПІДПИСИ ТА РЕКВІЗИТИ СТОРІН

ПОЗИВАЧ - ТОВ "Магістральний дизель" ВІДПОВІДАЧ - ПРАТ "ДТРЗ"

71700, Запорізька область, м. Токмак, 49038, м. Дніпро, вул. Ак. Белелюбського

вул. Карла Лібкнехта, буд. 164, кв. 3, б. 7

,

р/р НОМЕР_1 у ПАТ "Альфа-банк" р/р НОМЕР_2 в ЦВ ПАТ КБ

МФО 300346 "Приватбанк", МФО 305299

Представник по довіреності Голова правління

Д.Ю. Бабков /І.В.Коваль/

(підпис) (підпис)

Член правління

/І.Л. Лазарев/

(підпис, печатка)

Звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначає, що відповідач умови мирової угоди в частині сплати заборгованості не виконав, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра для примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі №904/725/18.

Враховуючи викладене позивач, на підставі п. 4 Мирової угоди нарахував та просив суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 20 000 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним сторонами, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, в постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 917/672/17 зазначено те, що мирова угода підпадає під ознаки зобов`язання у цивільно-правовому розумінні з усіма наслідками, що з цього випливають.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (ст. 193 ГПК України).

Суд зазначає, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами у добровільному порядку, з метою припинення спору у певній судовій справі, на умовах погоджених сторонами та затверджується судом. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених ними умовах.

Мирова угода є одним із способів вирішення господарського спору, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмету позову. На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається у формі та на умовах, передбачених самими сторонами, проте на умовах, що не суперечать діючому законодавству; підлягає затвердженню господарським судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

У відповідності до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином наявність ухвали про затвердження мирової угоди не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1. Мирової угоди, відповідач зобов`язується сплатити суму боргу - а саме 656 339,18 грн., розподіливши суму боргу на чотири платежі за наступним графіком:

- 164 000,00 грн. в термін не пізніше 20.04.2018 року;

- 164 000,00 грн. в термін не пізніше 20.05.2018 року;

- 164 000,00 грн. в термін не пізніше 20.06.2018 року;

- 164 639,18 грн. в термін не пізніше 20.07.2018 року.

Згідно з п. 2. мирової угоди, відповідач зобов`язується сплатити судовий збір у розмірі 5015 грн. 14 коп. та інфляційні витрати розмірі 3000 грн. 00 коп. в термін не пізніше 5 робочих днів з моменту затвердження мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні мирової угоди, у відповідності до ст. 192 ГПК України, вийшли за межі предмета спору та в п. 4 цієї угоди зазначили, що у разі невиконання відповідачем п. 1 та 2 даної Мирової угоди в строк до 01.08.2018 року, Відповідач повинен сплатити Позивачу штраф у розмірі 20 000 грн. 00 коп. Враховуючи те, що пункт 4 Мирової угоди не порушує прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 22.03.2018 у справі №904/725/19 затвердив її.

Доказів сплати заборгованості у строк встановлений у Мировій угоді від 22.03.2018, сторонами до суду не надано.

Положеннями ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідачем не надано доказів належного виконання обов`язку зі сплати грошових коштів у строк до 01.08.2018, відповідач вважається таким, що прострочив.

Можливість стягнення в судовому порядку штрафу за неналежне виконання умов мирової угоди випливає з висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 25.07.2018р. у справі №922/4400/17.

Крім того, як вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 14.08.2018р. у справі №914/2699/15, державний виконавець не наділений повноваженнями встановлювати правомірність стягнення штрафу, передбачених пунктами мирової угоди та самостійно визначати суму штрафу. Підстави для стягнення штрафу та розмір такого штрафу має бути підтверджений, зокрема, рішенням суду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" штрафу в розмірі 20 000,00 грн.

Одночасно з цим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 50%, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Доказів на підтвердження обставин, які могли бути підставою для зменшення розміру штрафу, відповідачем до справи не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у лютому 2018 року, звертаючись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, позивачем у позовній заяві було заявлено до стягнення з відповідача 656 339,18 коп. - боргу, 2 786,64 грн. - пені, 14 992,50 грн. - штрафу, 2 290,00 грн. - 3 % річних, 12 275,48 грн. - втрат від інфляцій та витрат по сплаті судового збору.

Пунктом 3 мирової угоди, позивач відмовився від стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 29 344,62 грн., в тому числі пеня у сумі - 2 786,64 грн., штраф - 14 992,5 грн., 3% річних - 2 290,00 грн., втрати від інфляції - 9 275,48 грн.

За таких обставин, укладаючи з відповідачем мирову угоду у справі №904/725/18, позивач, сподіваючись на добросовісність намірів відповідача, відмовився від стягнення заявлених штрафних санкцій та сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про існування підстав для зменшення розміру штрафу, виходячи з обставин винятковості та майнового стану сторін, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про зменшення штрафу.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає безпідставними, оскільки відповідач підписав вказану Мирову угоду без заперечень щодо її змісту, та після затвердження її судом не скористався своїм правом на оскарження цього судового рішення, в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Твердження відповідача про те, що умова п. 4 Мирової угоди не стосується предмета спору, спростовується положенням ст. 192 ГПК України, відповідно до якої у мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 202, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення штрафу в розмірі 20 000,00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Карла Лібкнехта, буд. № 164, кв. 3, ) 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) - штрафу та 1 921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.12.2019

Суддя Н.Г. Назаренко