РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/6349/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Київгаз», м. Київ

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», м. Київ

про стягнення 69 023 135,35 грн,

Представники:

від позивача: Лебедєв Ю.В., Сидоренко М.В.;

від відповідача: Комісар С.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Київгаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості у розмірі 69 023 135,35 грн., у тому числі: 60 423 916,60 грн. - основного боргу, 7 400 540,45 грн. - пені, 605 437,06 грн. - інфляційних втрат, 593 241,24 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг згідно публічного договору розподілу природного газу № 295907 від 30.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10.06.2019.

10.06.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем погодженого сторонами в договорі порядку розрахунку, а саме, строків оплати.

10.06.2019 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі, посилаючись на те, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не погоджується із обсягом донарахованого (необлікованого) оператором АК «Київгаз» природного газу в об`ємі 577 865 тис. м. куб., що в свою чергу, є предметом розгляду Господарським судом міста Києва у справі № 910/4560/19.

10.06.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заперечує проти доводів АК «Київгаз».

У підготовчому засіданні 10.06.2019 оголошено перерву до 27.06.2019, розгляд клопотання про зупинення провадження у справі відкладено.

У підготовчому засіданні 27.06.2019 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та заперечував проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі. Відповідач у свою чергу просив суд задовольнити подане клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 р. провадження у справі № 910/6349/19 за позовом Акціонерного товариства «Київгаз» до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості у розмірі 69 023 135,35 грн. зупинено до вирішення справи № 910/4560/19 за позовом КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до АТ «Київгаз» про визнання протиправною та скасування застосованої АТ «Київгаз» оперативно-господарської санкції у вигляді необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в обсязі 577,865 тис. куб.м., включеного до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2018 р. за листопад 2018 року згідно договору розподілу природного газу від 30.04.2018 р. №295907 та набрання рішенням законної сили.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.06.2019, а справу № 910/6349/19 направлено до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

20.08.2019 матеріали справи № 910/6349/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.08.2019 підготовче судове засідання призначено на 16.09.2019.

16.09.2019 до канцелярії суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу, тому позивач просить суд стягнути з КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» пеню у розмірі 10 324 067,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 140 745,22 грн та 3 % річних у розмірі 869 562,53 грн.

16.09.2019 через відділ діловодства відповідачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

16.09.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов запит Північного апеляційного господарського суду про направлення матеріалів справи №910/6349/19 останньому для подальшого скерування до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку із поданням Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.06.2019 про зупинення провадження у справі № 910/6349/19.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.09.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.08.2019.

07.10.2019 матеріали справи № 910/6349/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 підготовче судове засідання призначено на 04.11.2019.

31.10.2019 через відділ діловодства позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

04.11.2019 у підготовче засідання з`явились представники сторін. Суд відклав підготовче судове засідання на 18.11.2019 у порядку ст. 216 ГПК України.

08.11.2019 через канцелярію суду позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що останнім допущено арифметичну помилку у розрахунках загальної суми пені та 3% річних. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача 12 412 257,05 грн, в тому числі: 10 395 020,79 грн - пені, 1 140 745,22 грн - інфляційних втрат та 876 491,04 грн - 3% річних.

18.11.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано до суду клопотання про зменшення штрафних санкцій.

18.11.2019 у підготовче засідання з`явились представники сторін та повідомили суду, що надали до справи всі докази на підтвердження своїх доводів. Ураховуючи надані сторонами пояснення, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.12.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 28.11.2019 повідомив сторін про перенесення судового засідання з 09.12.2019 на 12.12.2019 у зв`язку з відрядженням судді Бондарчук В.В.

09.12.2019 через відділ діловодства суду позивачем подано до суду заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру пені.

У судове засідання 12.12.2019 з`явились представники сторін. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач, в свою чергу, проти задоволення позову заперечував та просив зменшити розмір пені у зв`язку з оплатою суми основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2018 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - споживач/відповідач) приєдналось до публічного договору розподілу природного газу №295907, шляхом звернення до Акціонерного товариства «Київгаз» (далі - оператор ГРМ/позивач) із заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №295907 від 02.05.2018.

В подальшому, у зв`язку зі збільшенням об`єктів, відповідачем подавались заяви-приєднання до публічного договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №295907 від 01.08.2018 та 01.10.2018.

Відповідно до п. 1.3. договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання письмової споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператором ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператором ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 2.1 договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені цим договором.

У відповідності до п. 6.4 договору оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг з урахуванням раніше перерахованих коштів. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На виконання умов вказаного договору позивачем надавались відповідачу послуги з розподілу природного газу, проте відповідачем належним чином зобов`язання за договором не виконувались, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року у розмірі 60 423 916,60 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що після звернення позивача до суду з цим позовом, станом на 06.09.2019 позивачем здійснено оплату за надані послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог.

При цьому, з наданої позивачем роздруківки «Інформація про надходження коштів на рахунки ПАТ «Київгаз», виданої Акціонерним товариством «Ощадбанк» вбачається, що оплата за надані послуги з розподілу природного газу надходила як із поточних рахунків відповідача зі спеціальним режимом використання, так із звичайних поточних рахунків останнього, про що також наголошувалось сторонами.

Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач нараховує 10 395 020,79 грн - пені, 876 491,04 грн - 3% річних та 1 140 745,22 грн - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Відповідно до п. 4 Розділу 1 Глави 1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» (далі - Кодекс газорозподільних систем) договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Згідно з п. 1 Розділу 1 Глави VI Кодексу газорозподільнихсистем, доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Судом встановлено, що 30.04.2018 відповідач приєднався до публічного договору розподілу природного газу №295907, шляхом звернення до позивача із заявою-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №295907 від 02.05.2018. В подальшому, у зв`язку зі збільшенням об`єктів, відповідачем подавались заяви-приєднання до публічного договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №295907 від 01.08.2018 та 01.10.2018.

Судом також встановлено, що у відповідності до п.6.4 договору оплата вартості послуг з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за публічним договором розподілу природного газу №295907 від 30.04.2019 належним чином, надавши послугу з розподілу природного газу на загальну суму 60 423 916,60 грн. Однак, в порушення умов вказаного договору, відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням строків, передбачених правочином, зокрема після звернення позивача до суду з цим позовом, що не заперечується відповідачем. При цьому, останній зазначає, що прострочення виконання зобов`язань за договором відбувалось не з його вини, оскільки відповідач здійснює оплату за рахунок коштів, що надходять на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем прострочено виконання зобов`язань за договором розподілу природного газу щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги.

Щодо доводів відповідача про зміни порядку та строків розрахунків за договором шляхом проведення оплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на кого покладено спеціальні обов`язки», внаслідок чого відповідач сплачує надані позивачем послуги - за рахунок коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку та які розподіляються згідно алгоритму, встановленому Регулятором щомісячно, на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014, у відповідача є відкриті у ПАТ «Державний ощадний банк України» рахунки із спеціальним режимом використання для кожної категорії споживачів, то такі доводи до уваги судом не приймаються, оскільки на час укладення договору між позивачем та відповідачем - 30.04.2018, зазначений урядовий акт діяв, при цьому, сторонами погоджено умови договору, які не обмежуються лише алгоритмом, встановленим КМУ, а отже за послуги з розподілу природного газу, надані позивачем, відповідач повинен розраховуватись належним чином.

Судом з тих самих підстав не приймаються до уваги доводи відповідача щодо його пропозиції до АТ «Київгаз» здійснювати розрахунки за надані послуги з розподілу природного газу у відповідності до умов «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 з відповідними змінами, та розділу ІІ Наказу Міністерства фінансів України від 04.01.2018 №1 «Про затвердження порядку проведення органами Казначейства розрахунків, передбачених п 8, 8-1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, та взаємодії учасників розрахунків», оскільки на час укладення договору ці постанови вже діяли, проте сторонами погоджено інші умови щодо здійснення оплати за надані послуги.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати за надані послуги, позивач нараховує пеню у розмірі 10 395 020,79 грн, 3% річних в сумі 876 491,04 грн за період з 10.06.2018 по 06.09.2019, а також інфляційні втрати у розмірі 1 140 745,22 грн за період з 10.01.2019 по 31.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи неналежне виконання КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» своїх зобов`язань за договором з розподілу природного газу №295907 щодо здійснення своєчасної оплати за надані послуги, суд вважає правомірне нарахування пені у розмірі 10 395 020,79 грн.

Водночас, статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 Цивільного кодексу України).

При цьому, правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18.

Оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд встановив, що станом на час звернення до суду у відповідача перед позивачем була наявна значна сума заборгованості, разом із тим, під час розгляду справи відповідачем було погашено суму основаного боргу, при цьому з матеріалів справи вбачається, що останнім було здійснено погашення боргу не лише з поточних рахунків із спеціальним режимом використання, на які надходять кошти споживачів (фізичних та юридичних осіб), але із поточних рахунків відповідача, які не передбачені в договорі про розподіл природного газу.

Отже, судом врахована та обставина, що відповідачем були вжиті всі заходи щодо погашення заборгованості за надану позивачем послугу, а також враховані надані відповідачем пояснення, що заборгованість виникла саме через неналежну сплату побутових споживачів на поточні рахунки відповідача зі спеціальним режимом використання, зокрема, з наданої довідки АТ «Державний ощадний банк України» та реєстру платежів вбачається, що списання коштів з різних рахунків відповідача здійснювалось кожний день, тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені, відповідно зменшити її розмір до 5 000 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки та встановив, що заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних є арифметично правильними та обґрунтованими.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення пені в розмірі 5 000 000,00 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 1 140 745,22 грн та 3 % річних в розмірі 876 491,04 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Київгаз» задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 15-А; ідентифікаційний код 40538421) на користь Акціонерного товариства «Київгаз» (01103, місто Київ, вулиця Михайла Бойчука, будинок 4-Б; ідентифікаційний код 03346331) пеню в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) грн 00 коп., 3% річних в розмірі 876 491 (вісімсот сімдесят шість тисяч чотириста дев`яносто одна) грн 04 коп, інфляційні втрати в розмірі 1 140 745 (один мільйон сто сорок тисяч сімсот сорок п`ять) грн 22 коп. та 105 258 (сто п`ять тисяч двісті п`ятдесят вісім) грн 54 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 18.12.2019.

Суддя В. В. Бондарчук