Справа № 910/1834/19
02.12.2019 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Ткач І.В. - головуючий, Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В., розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, якою було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/1834/19.
У вересні 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, якою заява АТ "Ансалія Корпорейшн" про залучення в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог повернута без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Водночас, у даному випадку судом першої інстанції була повернута без розгляду заява з процесуальних питань (а не заява по суті) на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України, що закріплена у параграфі 2 "Заяви з процесуальних питань" гл. 1 розділу ІІ, відповідно до якої суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
З урахуванням викладеного, я погоджуюсь з висновками Верховного Суду (пункти 4.2.2, 4.2.3), що ухвала про повернення без розгляду заяви про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, не включена до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду згідно з приписами ч. 1 ст. 255 ГПК України, тому у такому разі суд апеляційної інстанції мав повернути апеляційну скаргу відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України, а не відмовляти у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України з тих підстав, що скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Разом з тим, я, на жаль, не можу погодитися з позицією більшості суддів щодо застосування у такому разі ч. 4 ст. 304 ГПК України, яка передбачає, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції, а також ч. 6 ст. 310 ГПК України, відповідно до якої підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2019, якою було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі №910/1834/19, жодним чином не перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки АТ КБ "Приватбанк" оскаржило до суду апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції, що не підлягає оскарженню, через 6 місяців з дня її постановлення, що очевидно свідчить про зловживанням процесуальними правами з метою безпідставного затягування чи перешкоджання розгляду справи в суді першої інстанції.

На мою думку, у такому разі скасування Верховним Судом ухвали з передачею справи на розгляд апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження, коли очевидно, що ніякого розгляду цієї скарги там відбуватися не може (оскаржується ухвала суду першої інстанції, що не підлягає оскарженню), навпаки, перешкоджає подальшому провадженню у справі в суді першої інстанції, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції ще не закінчений і рішення по суті спору не ухвалено.

Відповідно до ч. 3 ст. 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 308, ч. 1 ст. 311 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, оскільки Верховний Суд встановив порушення норм процесуального права, а також те, що подальше провадження у справі в суді апеляційної інстанції неможливе, оскільки з урахуванням вимог ч. 2 ст. 254, п. 4 ч. 5 ст. 260 ГПК України така скарга підлягає поверненню скаржнику, на мою думку, у цьому випадку були всі підстави для скасування ухвали суду апеляційної інстанції з постановленням нової про повернення апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі № 910/1834/19 про повернення без розгляду заяви АТ "Ансалія Корпорейшн" про залучення в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Суддя І. Кондратова