ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.2019 Справа № 920/1017/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Галашан І.В., розглянувши матеріали справи № 920/1017/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ),

до відповідача: Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (вул. Соборна, 87, м. Білопілля, Сумська область, 41800, ),

про стягнення 37 826 грн 71 коп

за участю представників сторін:

від позивача - Полищук В.О.;

від відповідача: Авраменко О.В.

ВСТАНОВИВ

Суть спору: 03.10.2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до суду з позовною заявою від 26.09.2019 № 14/4-1533, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 37 826 грн. 71 коп., в тому числі: 1 547 грн. 28 коп. пені, 17 753 грн. 58 коп. 3% річних, 18 525 грн. 85 коп. інфляційних втрат, нарахованих відповідно до договору №6142/1718-ТЕ-29 постачання природного газу від 21.09.2017, а також просить стягнути з відповідача судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

21.11.2019 до суду було надано відзив на позовну заяву «ПАТ «Нафтогаз України» представника відповідача, в якому адвокат Авраменко О.В. просить суд задовольнити позовну заяву частково, зменшити розмір пені на 50%, стягнути з КП Білопільської міської ради «Теплосервіс Білопілля» 773 грн 64 коп пені, 17 753 грн 58 коп - 3% річних, 18 525 грн 85 коп - інфляційних втрат.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2019 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2019 повністю підтримав позицію, викладену у відзиві, та просив частково задовольнити вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив наступне.

21.09.2017 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" укладено договір № 6142/1718-ТЕ-29 постачання природного газу (далі по тексту - Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 10 113 140 грн 77 коп, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з ч. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-ІV, зі змінами та доповненнями (далі по тексту- ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року №436-ІV, зі змінами та доповненнями (далі по тексту - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимог ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором постачання одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з норм цивільного та господарського законодавства договір постачання є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 16,4% річних (згідно з додатковою угодою №1 від 01.01.2018 - 15,3% річних), але не більше подвійної облікової ставки, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 614 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотки річних від простроченої суми.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Розрахунок індексу інфляції здійснено Позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97-р.

Що стосується нарахованих 3% річних, то приписи ст. 614 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних, то стягненню підлягають три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Перевіривши, розрахунки Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, облікові ставки НБУ, індекси інфляції, суд дійшов висновку, що 1 547 грн 28 коп - пені, 17 753 грн 58 коп - 3% річних, 18 525 грн 85 коп інфляційних втрат позивачем нараховані відповідно до умов Договору та вимог діючого законодавства.

Загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем, що підлягає стягненню згідно цього позову складає 37 826,71 грн.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, що міститься у відзиві останнього, суд дійшов висновку про його задоволення з наступних підстав.

КП «Теплосервіс Білопілля» здійснило остаточний розрахунок за отриманий за договором від 21.09.2017 6144/1718-КП-29 природний газ у 2018 році. Відтак, станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою, зобов`язання по сплаті за поставлений газ виконані відповідачем у повному обсязі, що підтверджується довідкою від 16.09.2019 № 402 (а.с. 182).

Комунальне підприємство «Теплосервіс Білопілля» є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідач знаходиться у важкому фінансовому стані, має значний обсяг дебіторської заборгованості, зокрема на 31.12.2017 - 5136,0 тис. грн., на 01.01.2019 -5194.0 тис. грн, на 30.09.2019 - 2897,0 тис. грн. Чисті збитки за 2017 рік становили 910.0 тис. грн., за 9 місяців 2019 року - 1688,0 тис.грн.

Також, відповідач має значну кредиторську заборгованість, загальним розміром станом на 30.09.2019 - 6067 тис. грн., у тому числі із заробітної плати - 358 тис. грн.

Судом враховано, що 09.11.2017 відповідно до Постанови КМУ №332 від 18.05.2017, між Департаментом фінансів Сумської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Білопільської районної державної адміністрації, Управлінням соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Сумській області, ПАТ «Укргазвидобування», КП «Теплосервіс Білопілля», та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено договір №165/332-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до пп. 2 п. 12 якого сторони зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків жодних дій з погашення заборгованості.

Таким чином, у діях відповідача відсутній прямий умисел у порушенні зобов`язань з причин несвоєчасної виконання контрагентами перед відповідачем своїх зобов`язань з оплати теплової енергії та неналежною платіжною дисципліною контрагентів у здійсненні оплати послуг з теплопостачання.

При цьому судом враховано, що позивачем не доведено понесення ним збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до вимог статей 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Білопільської міської ради "Теплосервіс Білопілля" (вул. Соборна, 87, м. Білопілля, Сумська область, 41800, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 773 грн 64 коп - пені, 17 753 грн 58 коп - 3% річних, 18 525 грн 85 коп - інфляційних втрат та 1 921 грн 00 коп судового збору.

3. В частині стягнення 773 грн 64 коп вимог пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 16.12.2019.

Суддя Ю.А. Джепа