ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа№ 910/8485/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 09.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Миколаївводоконал"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 (повний текст рішення складено - 02.10.2019)

у справі № 910/8485/19 (суддя - Ягічева Н.І.)

за позовом Міського комунального підприємства "Миколаївводоконал"

до Державної казначейської служби України

про стягнення 3 801 875,05 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року Міське комунальне підприємство "Миколаївводоконал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач) про стягнення 3 801 875,05 грн. збитків.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що сплачені ним суми штрафів на підставі податкових повідомлень-рішень пов`язані з фактом протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України, оскільки кошти направлені на погашення заборгованості з податку на додану вартість не були зараховані на електронний рахунок, що підтверджено рішеннями судів. Враховуючи наведене, позивач просив на підставі статей 22, 1166 Цивільного кодексу України задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 3 801 875,05 грн..

Короткий зміст рішення господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що відповідачем відповідно до наданих повноважень вчинено всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду у справі №814/751/16, а права та законні інтереси відносно позивача відповідачем не порушено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Міське комунальне підприємство "Миколаївводоконал" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив питання належності відповідача в частині стягнення збитків, не залучив належного відповідача та констатував вчинення відповідачем всіх дій на виконання рішення суду у справі №814/751/16, що, на думку скаржника, є порушенням принципів здійснення правосуддя.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційні скарги

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 справу № 910/8485/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства "Миколаївводоконал" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 та розгляд справи призначено на 09.12.2019.

Явка представників сторін

Відповідач у судове засідання, призначене на 09.12.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, та враховуючи відсутність заперечень представника позивача про розгляд справи у його відсутність, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 09.12.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017р. у справі №814/751/16, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Державної канайської служби України щодо зменшення суми наявного залишку узгоджених податкових зобов`зань платника податку - МКП "Миколаївводоканал", не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі, згідно Коригуючих реєстрів типу 8 від 18.01.2016р.

Зобов`язано Державну казначейську службу України зменшити суми наявного залишку узгоджених податкових зобов`язань платника податку - МКП "Миколаївводоканал", згідно Коригуючих реєстрів типу 8 від 18.01.2016р., не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується Казначейством до виконання в повному обсязі, та повідомити про це Державну фіскальну службу України.

Спір у справі №814/751/16 виник у зв`язку з тим, що МКП "Миколаївводоканал" отримано субвенцію в загальній сумі 9 062 442,27 гривень згідно з договором №24 "Про організацію взаєморозрахунків" від 02.12.2015 укладеного між МКП "Миколаївводоканал", Головним управлінням Державної казначейської служби, Департаментами фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації та Миколаївської міської ради. Відповідна сума направлена на погашення заборгованості з податку на додана вартість, що підтверджується довідкою про податкову заборгованість та платіжним дорученням №30 від 16.12.2015. Однак, зазначена сума не була зарахована на електронний рахунок МКП "Миколаївводоканал" до 17.05.2017 у повному обсязі, що спричинило неможливість реєструвати податкові накладні споживачам послуг починаючи з грудня 2015.

Позивач вказав, що суд апеляційної інстанції у вищезазначеній справі встановив протиправну бездіяльність Державної казначейської служби України, не вчинення дій передбачених п.200-1.4 ст.200-1 Податкового кодексу України та порушення Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, який визначає механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків, затвердженого постановою КМУ від 16 жовтня 2014 року №569.

Субвенція надавалась з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, за рахунок джерел, зазначених у статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", згідно з розподілом, наведеним у додатку 1 Механізм виділення субвенції регулювався Постановою КМУ №375 від 04.06.2015.

З матеріалів справи вбачається, що з огляду на порушення МКП "Миколаївводоканал" строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН контролюючими органами ДФС за результатами камеральних перевірок приймались податкові повідомлення-рішення та нараховувались штрафи, зокрема:

№ від 16.03.2016р. - штраф на 107 057,76грн.;

№ від 07.04.2016р. - штраф на 747 750,60грн.;

№ від 18.08.2017р. - штраф на 426 718,86грн.;

№ від 06.12.2017р. - штраф на 1 510 569,59грн.

При цьому, кожне податкове рішення-повідомлення оскаржувалось позивачем в судовому порядку і лише за № від 16.03.2016, де сума штрафу склала 107 057,76 грн., судом апеляційної інстанції у справі №814/509/16 прийнято постанову, якою останнє рішення скасовано, інші залишили в силі.

Звертаючись з позовною заявою Міське комунальне підприємство "Миколаївводоконал" вказало, що всі суми штрафів сплачені позивачем на підставі податкових повідомлень-рішень прямо пов`язані з фактом протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України щодо незарахування на електронний рахунок суми направленої на погашення заборгованості з податку на додану вартість, що підтверджено рішеннями судів, які складають суму збитків у розмірі 3 801 875,05 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 1173-1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а також посадовою або службовою особою такого органу відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частинами 1, 2 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд першої інстанції встановив, що позивач у позовній заяві до складу збитків, завданих нібито Державною казначейською службою України, включає всі штрафи, нараховані МКП "Миколаївводоканал" за порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних контролюючими органами ДФС за результатами камеральних перевірок.

При цьому, позивач зазначає, що порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних відбулося нібито у зв`язку з бездіяльністю Державної казначейської служби України щодо незарахування на електронний рахунок суми направленої на погашення заборгованості з податку на додану вартість.

У постановах про нарахування штрафів, на які посилається позивач, як на підставу для відшкодування збитків, йдеться про відсутність реєстрації позивачем у строк, встановлений Податковим кодексом України, податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №814/752/16 визначено, що реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк, встановлений Податковим кодексом України є обов`язком, який встановлений імперативними нормами податкового кодексу та не залежить від графіку та порядку надходження на адресу платника податків певних грошових коштів. У постанові суду зазначено, що у зібраних матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт вчинення позивачем спроб з реєстрації відповідних податкових накладних у встановлені Податковим кодексом України строки. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт блокування відповідної можливості у позивача з реєстрації складених податкових накладних. При цьому, надана позивачу субвенція, хоча й спрямована останнім на поповнення рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, проте не є єдиним джерелом отримання коштів для підприємства, а також єдиним джерелом поповнення відповідного рахунку. Таким чином, позивач не позбавлявся можливості поповнити відповідний рахунок сумами ПДВ, які перераховувались його контрагентами при відповідних розрахунках за надані послуги, або з інших наявних у нього коштів. Проте, позивачем не вчинено та не доведено неможливості вчинення відповідних дій, а як наслідок порушено встановлені Податковим кодексом України строки реєстрації складених податкових накладних.

З огляду на викладені в постанові доводи суду, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, вбачається відсутність причинного зв`язку між накладенням штрафів на позивача, у зв`язку з відсутністю реєстрації позивачем в строк, встановлений Кодексом, податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та не зарахуванням Державної казначейської служби України на електронний рахунок МКП "Миколаївводоканал" суми направленої на погашення заборгованості з податку на додану вартість.

Отже, необхідною підставою для стягнення збитків є доведені факти неправомірних дій державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяними збитками.

Наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, зокрема, доведення такого зв`язку, є обов`язковою складовою для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяні збитки.

Суд першої інстанції зазначив, що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі № 814/752/16 встановлено відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та визнано вину позивача у порушенні граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим, на позивача правомірно накладений штраф у відповідному розмірі.

Відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Відтак, обставини встановлені у справі №814/752/16 суд вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

Отже, всі суми штрафів, які накладені на МКП "Миколаївводоканал" за порушення строків реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних контролюючими органами ДФС за результатами камеральних перевірок не пов`язанні з фактом відсутності зарахування відповідачем на електронний рахунок МКП "Миколаївводоканал" коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позивачем не доведено факту наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а відтак збитки, у вигляді всіх сум штрафів, сплачених МКП "Миколаївводоканал", не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна казначейська служба України діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення).

Пунктом 2 Положення встановлено, що Державна казначейська служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375 "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню" (далі - Постанова № 375) Казначейством було проведено розрахунки за договором, укладеним з МКП "Миколаївводоканал" № 24 від 02.12.2015 на суму 9 062 442,27 гривень.

Механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням рахунків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - СЕА ПДВ) встановлено Кодексом та Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (далі - Порядок № 569).

Пунктом 9 Порядку № 569 з урахуванням доповнень, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2015 № 967 визначено, що у разі проведення органами Державної казначейської службу України розрахунків платника податку з погашення заборгованості з різниці в тарифах, за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до закону про Державний бюджет України в рахунок погашення заборгованості з податку, в поповнення електронного рахунка враховується в межах проведених розрахунків з податку сума зменшення залишку узгоджених податкових зобов`язань такого платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, що обліковується казначейством до виконання в повному обсязі, за коригуючими реєстрами.

Інформація про проведення таких розрахунків з податку надавалася відповідачем до Державної фіскальної служби України у розрізі платників податку не пізніше наступного робочого дня з дати проведення таких розрахунків.

На підставі інформації казначейства про проведення розрахунків, Державна фіскальна служба повинна була для поповнення електронного рахунка платника податку сформувати, та не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дати отримання такої інформації, надіслати казначейству коригуючі реєстри у межах залишку узгоджених податкових зобов`язань платника податку, не сплачених до бюджету, строк сплати за якими настав, але не більше суми проведених розрахунків.

Інформація про зарахування коштів на рахунок за надходженнями відповідно до проведених розрахунків згідно із Порядком взаємодії органів Міністерства доходів і зборів України та органів Державної казначейської служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 04.12.2013 №760/1031, надавалась казначейством до Державної фіскальної служби у вигляді технологічного файла.

На виконання вимог п. 9 Порядку № 569, казначейство листом від 17.12.2015 №9-08/1150-31934 повідомило Державну фіскальну службу про зарахування до загального фонду державного бюджету податку на додану вартість згідно з зазначеним договором.

З 11.11.2016 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09.11.2016 №788 "Про внесення змін до Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість", відповідно до якої на підставі отриманої від казначейства інформації ДФС зменшує суми залишку узгоджених податкових зобов`язань з податку платника, не сплачених до бюджету, строк сплати яких настав, що виникли на підставі податкових декларацій з податку, які обліковуються в Державній фіскальній службі та збільшує суму поповнення електронного рахунка платника податку на суму зменшення зазначеного залишку, після чого формує та надсилає казначейству коригуючі реєстри на суму наявного залишку узгоджених податкових зобов`язань, не сплачених до бюджету, строк сплати яких настав, що обліковується казначейством до виконання в повному обсязі.

У день отримання коригуючих реєстрів казначейство на підставі таких реєстрів зменшує суму наявного залишку узгоджених податкових зобов`язань, не сплачених до бюджету, строк сплати яких настав, що обліковується казначейством до виконання в повному обсязі, про що повідомляє Державну фіскальну службу.

На підставі надісланих Державною фіскальною службою коригуючих реєстрів від 26.05.2017: №2899757 на суму 2 235 401,00 грн.; №2899755 на суму 1 606 692,00 грн.; №2899759 на суму 1 151 568,17 грн. відповідач 26.05.2017 зменшив МКП "Миколаївводоканал" суму наявного залишку узгоджених податкових зобов`язань не сплачених до бюджету, строк сплати яких настав, що обліковувалась Державною казначейською службою України до виконання в повному обсязі на загальну суму 4 993 661,17 гривень.

Крім того, 26.05.2017 до казначейства надійшли коригуючі реєстри №2899751 та №2899753, які були оброблені з помилками, про що було повідомлено Державну фіскальну службу.

Відповідач вказав, що інших коригуючих реєстрів, сформованих ДФС згідно з пунктом 9 Порядку № 569 щодо зменшення суми наявного залишку узгоджених податкових зобов`язань, не сплачених до бюджету, до відповідача не надходило.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, відповідачем відповідно до наданих повноважень вчинено всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання рішення суду у справі № 814/751/16, а права та законні інтереси відносно позивача відповідачем не порушено, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилання скаржника про те, що суд першої інстанції не залучив належного відповідача, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки відповідно до статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд лише за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем чи залучає до участі співвідповідача.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, не порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 3 801 875,05 грн. задоволенню не підлягають.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Міського комунального підприємства "Миколаївводоконал" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Миколаївводоконал" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/8485/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Міське комунальне підприємство "Миколаївводоконал".

4. Матеріали справи №910/8485/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 12.12.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім