РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2019Справа № 910/12897/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод"

(39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, буд. 141; ідентифікацій код: 05756783)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

(03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 190 189,08 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 190 189,08 грн, з яких 103 218,30 грн пені, 69 768,00 грн інфляційних втрат та 17 202,78 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018 в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних в загальному розмірі 190 189,08 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 7 днів з дня вручення цієї ухвали.

07.10.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

У встановлений судом строк (надісланий засобами поштового зв`язку 01.11.2019) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує на те, що позивач не надав суду доказів своєчасного надання відповідачу передбачених пунктами 2.2, 4.2 Договору поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018 документів, відтак, на думку відповідача, позивачем в порушення положень ч. 2 ст. 80 та ч. 2 ст. 164 ГПК України не надано доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, відповідач заперечує також проти розрахунку позивача щодо нарахування пені, розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

У встановлений судом строк (надіслана засобами поштового зв`язку 08.11.2019) до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та вказує на те, що заперечення відповідача щодо ненадання позивачем передбаченого пунктами 2.2, 4.2 Договору поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018 комплекту документів не відповідають дійсності, оскільки при здійсненні поставки товару всі необхідні документи були передані відповідачу, відповідач з моменту отримання товару до подання відзиву на позовну заяву не заявляв жодних претензій щодо відсутності (несвоєчасності) або невідповідності вищезазначених документів умовам Договору. Позивач зазначає про те, що надані ним первинні документи на підтвердження поставки товару будь-яких даних щодо відсутності факту передачі відповідачу передбачених п. 4.2 Договору поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018 документів не містять, доказів повернення рахунку без оплати, як це передбачено п. 6.2.4 укладеного між сторонами договору, відповідачем також не надано. Позивач заперечує проти доводів відповідача щодо розрахунку пені, вказує на те, що вказаний розрахунок містить всі необхідні складові розрахунку: суму заборгованості, період нарахування, розмір облікової ставки НБУ, який в силу положень ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомим фактом та не підлягає доказуванню. Щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивач зазначив про те, що відповідач не заперечує проти самого факту надання послуг, обсягу наданої адвокатом професійної правничої допомоги, не заявляє про співмірність вартості послуг з ціною позову та витраченим адвокатом часом.

21.11.2019 до суду від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, яку на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишено судом без розгляду.

28.11.2019 до суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, яка на підставі ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишена судом без розгляду.

28.11.2019 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, а 10.12.2019 від позивача - пояснення в порядку ст. 42 ГПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

31.10.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (постачальник) було укладено Договір поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію (товар), відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату, відповідно до умов Договору.

Найменування товару: рама бокова, балка надресорна. Кількість і асортимент товару визначається у Специфікації № 1, яка додається до даного Договору (Додаток № 1). Виробник товару: Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (пункти 1.2 - 1.4 Договору).

За умовами п. 2.1 Договору якість товару, що постачається, повинна відповідати встановленим нормативним документам згідно з Специфікацією № 1 (Додаток № 1).

Відповідно до п. 2.2 Договору підтвердженням якості товару з боку постачальника є сертифікат якості, який надається на кожну одиницю товару, та копія сертифікату відповідності.

Згідно з п. 3.1 Договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Ціна Договору становить 3 876 000,00 грн, з урахуванням ПДВ 20 % 646 000,00 грн (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору покупець оплачує постачальнику кожну партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, акту прийому-передачі товару (із вказаними номерами кожної одиниці товару), документів якості на поставлений товар та податкової накладної, в якій зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.

За змістом підп. 5.1.1 п. 5.1 Договору товар постачається на умовах FCA (згідно з Інкотермс 2010) - ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141). Товар повинен бути підготовлений постачальником до вивозу не пізніше 10 календарних днів з дня направлення письмового повідомлення.

Необхідною умовою поставки товару є тільки письмове повідомлення покупця постачальнику на відвантаження товару в кількості та вартості постачання (підп. 5.1.2 п. 5.1 Договору).

Представник покупця при прийнятті товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному в накладній, та видати представнику постачальника довіреність на отримання даної партії товару (підп. 5.1.3 п. 5.1 Договору).

Згідно з підп. 5.1.4 п. 5.1 Договору датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної при поставці автотранспортом або дата штампу залізничної станції на залізничній накладній про приймання до перевезення.

За умовами підп. 5.2.1 п. 5.2 Договору прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965 та Інструкцією № П-7 від 25.04.1966 при наявності товарно-супровідних документів: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної або залізничної накладної, податкової накладної на кожну партію товару, акту прийому-передачі товару.

Відповідно до підп. 6.2.4 п. 6.2 Договору покупець має право повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2 Договору (відсутність печатки, підписів тощо).

В Додатку № 1 до Договору (Специфікація № 1) сторони погодили, зокрема, найменування товару, кількість, ціну без ПДВ, загальна сума по специфікації складає 3 876 000,00 грн, з урахуванням ПДВ 20 % 646 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в порядку підп. 5.1.2 п. 5.1 Договору звернувся до позивача з письмовим повідомленням № 01-06/8157 від 06.11.2018 щодо поставки ТМЦ у кількості та на суму, що погоджена сторонами у Специфікації № 1 до Договору.

Позивач, в свою чергу, виставив відповідачу рахунок-фактуру № КСЗ-100414 від 07.11.2018 на суму 3 876 000,00 грн.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, позивачем, на виконання умов Договору, було поставлено відповідачу товар на суму 3 876 000,00 грн, що підтверджується належним чином засвідченими копіями накладних, а саме:

- № КСЗ-0001077 від 07.11.2018 на суму 1 368 000,00 грн;

- № КСЗ-0001078 від 07.11.2018 на суму 1 368 000,00 грн;

- № КСЗ-0001079 від 07.11.2018 на суму 1 140 000,00 грн.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом його представника Клименка М.І. (довіреність № 1515 від 06.11.2018 у справі) на зазначених вище видаткових накладних.

Наведене вище також підтверджується наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі товару за Договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018, а саме № 13 від 07.11.2018, № 14 від 07.11.2018 та № 15 від 07.11.2018, які підписані посадовими особами філії відповідача та скріплені печатками відповідача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач 20.11.2018 зареєстрував податкову накладну № 2 від 07.11.2018 у Державній фіскальній службі України, про що свідчить квитанція № 1 від 21.11.2018.

Втім, як вказує позивач, відповідач оплату вартості поставленого ним товару здійснив з порушенням передбаченого Договором строку, а саме 25.01.2019, що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача за період з 25.01.2019 по 25.01.2019.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, позивач звернувся (докази направлення та отримання претензії відповідачем у матеріалах справи) до відповідача з претензією № 40-21/73 від 28.01.2019 про сплату 126 155,83 грн пені, 89 613,12 грн інфляційних втрат та 21 025,97 грн 3 % річних, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар з порушенням передбаченого Договором строку, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 103 218,30 грн пені, 69 768,00 грн інфляційних втрат та 17 202,78 грн 3% річних.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару на суму 3 876 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, та факт прийняття товару відповідачем, про що свідчать підписи уповноваженого довіреністю № 1515 від 06.11.2018 представника на зазначених вище видаткових накладних, що відповідачем при розгляді цієї справи не заперечується.

При цьому, суд зазначає, що вказані вище накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", будь-які істотні недоліки у них відсутні.

Факт прийняття товару відповідачем також підтверджується актами прийому-передачі товару за Договором поставки № ПВРЗ(ВМТП-18.701)ю від 31.10.2018, а саме № 13 від 07.11.2018, № 14 від 07.11.2018 та № 15 від 07.11.2018, які підписані посадовими особами філії відповідача та скріплені печатками відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення п. 4.2 Договору, обов`язок відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мав бути виконаний не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, акту прийому-передачі товару (із вказаними номерами кожної одиниці товару), документів якості на поставлений товар та податкової накладної, в якій зазначено код товару згідно УКТ ЗЕД.

Твердження відповідача щодо несвоєчасного надання позивачем передбачених пунктами 2.2, 4.2 Договору документів спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що накладні та акти прийому-передачі з боку відповідача підписані без зауважень та заперечень і жодних доказів на підтвердження того, що разом з вказаними актами відповідачем не було отримано передбачені пунктом 4.2 Договору документи матеріали справи не містять.

При цьому, суд зауважує, що умовами Договору не передбачено, що документи, що підтверджують якість продукції, повинні бути надані відповідачу окремо від акту приймання-передачі.

Одночасно суд зазначає, що пунктом 6.2.4 Договору відповідачу надано право повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2 цього Договору (відсутність печатки, підписів тощо).

З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується, що виставлений позивачем рахунок-фактура № КСЗ-100414 від 07.11.2018 на суму 3 876 000,00 грн було оплачено відповідачем, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач висловлював свої заперечення щодо недотримання позивачем вимог пункту 4.2 Договору.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару.

Так, відповідно до вищевказаної статті, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Судом встановлено, що відповідач не звертався до позивача з вимогою надати визначені Договором документи, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання. Докази відмови відповідача від Договору та повернення отриманого товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за Договором у повному обсязі у відповідності до вимог законодавства та умов укладеного між сторонами Договору також відсутні.

Отже, відповідач з часу отримання товару не скористався наданим йому нормами статті 666 Цивільного кодексу України та положеннями Договору правом встановити постачальнику строк для передачі необхідних документів, що стосуються товару, а в разі не виконання вимог - відмовитися від Договору та повернути товар. Так, відповідач у період з часу отримання товару не відмовився та не повідомив позивача про намір відмовитися від нього через відсутність будь-яких документів, що його стосуються, водночас і не вимагав від позивача надання цих документів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутні відкладальні обставини, в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, як і відсутнє прострочення кредитора згідно зі статтею 613 Цивільного кодексу України.

При цьому, судом встановлено, що позивачем було оформлено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 2 від 07.11.2018 на суму 3 876 000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, з урахуванням дати поставки товару 07.11.2018, є таким, що настав 21.11.2018.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 7.3 Договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню пені, суд встановив, що розрахований позивачем розмір пені за заявлений ним період (22.11.2018 по 24.01.2019) не перевищує розрахованої судом пені, у зв`язку з чим, виходячи з заявлених вимог, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання обґрунтованою є пеня в розмірі 103 218,30 грн.

Суд визнає безпідставними та такими, що не узгоджуються з матеріалами справи, посилання відповідача на неправомірність розрахунку пені.

Водночас, суд зазначає, що відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення пені суду не надав.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці нарахування здійснюються незалежно від вини боржника.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 910/21564/16.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив, що розраховані позивачем суми не перевищують розрахованих судом сум таких нарахувань за заявлений ним період, у зв`язку з чим, виходячи з заявлених вимог, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання 69 768,00 грн інфляційних втрат та 17 202,78 грн 3% річних також є обґрунтованими.

Доводи відповідача стосовно неправомірності включення позивачем в період нарахування інфляційних втрат індексу інфляції за січень 2019 є безпідставними, з огляду на те, що прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості товару відповідачем склало більше місяця, а сума заборгованості була сплачена відповідачем 25.01.2019, відповідно наявні підстави для включення індексу інфляції за січень 2019 в період нарахування інфляційних втрат.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 103 218,30 грн пені, 69 768,00 грн інфляційних втрат та 17 202,78 грн 3% річних.

Судовий збір у розмірі 2 858,84 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, буд. 141; ідентифікацій код: 05756783) 103 218 (сто три тисячі двісті вісімнадцять) грн 30 коп. пені, 69 768 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 00 коп інфляційних втрат, 17 202 (сімнадцять тисяч двісті дві) грн 78 коп. 3% річних та 2 858 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім) грн 84 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.12.2019.

Суддя Нечай О.В.