ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/1392/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

Представники сторін:

від позивача Савченко М.С.

від відповідача Лисенко В.О.

від третьої особи Дудченко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 (повний текст складено 27.09.2019)

у справі №910/1392/19 (суддя О.Є. Блажівська)

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, спору Акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" 6 лютого 2019 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання протиправними дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 та про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що відповідач, всупереч прийнятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, не надав Комунальному комерційному підприємству Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" підтверджених номінацій на постачання природного газу у жовтні та листопаді місяці 2016 року у межах погоджених об`ємів природного газу, що свідчить про порушення, на думку позивача, відповідачем права позивача на отримання та споживання природного газу у обсягах, що визначені вказаним договором.

Крім того, позивач також вважає, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" відповідач був зобов`язаний видати номінації ще на початку опалювального сезону, у зв`язку з чим дії відповідача щодо не видачі номінації є неправомірними, а тому позивач просить суд визнати дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними та визнати право Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 по справі №910/1392/19 в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд зазначив, що обрані позивачем способи захисту не можна вважати ефективними та належними, оскільки заявлені вимоги спрямовані на встановлення підстав існування права в минулому, а не на захист порушеного права позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду, Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що позивач не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо невідповідності обраного способу захисту, оскільки ст.ст. 16, 20 Цивільного кодексу України не передбачають таких способів захисту як визнання дій протиправними та визнання права. Крім того, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не надано оцінки обставинам справи по суті спору.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 у справі №910/1392/19 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г. судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 справу №910/1392/19 призначено до розгляду на 16.12.2019.

10 грудня 2019 року від відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просить залишити без змін оскаржуване рішення.

В судовому засіданні 16.12.2019 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити без змін оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

30 вересня 2016 року між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (найменування змінене на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) укладено договір №4731/1617-ТЕ-6 постачання природного газу (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору сторони, керуючись Законом України "Про ринок природного газу", постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", іншими нормативно-правовими актами дійшли згоди про наступне: постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору природний газ, що передається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктами 1.2 та 2.2. Договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 130 830,5 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.): жовтень - 10 106,0 тис.куб.м, листопад - 20026,4 тис.куб.м, грудень - 24 748,1 тис.куб.м, січень - 28 090,0 тис.куб.м, лютий - 26 240,0 тис.куб.м, березень - 21620,0 тис.куб.м. Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором (далі - планований обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору.

Згідно з п.2.6. Договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Маріупольгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

Пунктами 3.1 та 3.2. Договору (з урахуванням Додаткової угоди №3 від 31.03.2017) визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник, протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації, повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.4 Договору).

Відповідно до п.3.5. Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті, за категоріями (у тому числі згідно з цим договором), підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, згідно з цим договором, у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник, акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акту приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акту (п.3.6 Договору).

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості, відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 (п.5.1. Договору).

Згідно з пунктами 5.2., 5.3., 5.4 Договору ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4942,00,00 грн, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн. Реалізація природного газу споживачеві за ціною, визначеною в п.5.2 цього договору, здійснюється за умови: наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії (у випадках, передбачених законодавством); виконання споживачем, на якого станом на 30.09.2015 поширювалася дія статті Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунка із спеціальним режимом використання. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. Договору).

Споживач зобов`язаний, зокрема, самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу, в разі порушення строків оплати за договором постачання природного газу, а також в разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу, виділеного споживачу (п.п.4 п.7.2. Договору).

Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п.п.6 п.7.2. Договору).

Постачальник має право припинити або обмежити використання природного газу споживачеві у разі несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу комерційних вузлів обліку; відсутності або недостатності підтвердженого обсягу природного газу для забезпечення об`єктів газоспоживання споживача (п.п.1 п.7.3. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє, в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 Договору з урахуванням Додаткової угоди №3 від 31.03.2017).

Також, між сторонами підписано додаткові угоди №1 від 23.01.2017 та №2 від 28.02.2017 до договору, в яких, серед іншого, сторони погодили, що необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п. 2.1 договору, споживач визначає самостійно, а також врегулювали порядок перегляду та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за договором, а також виклали пункт 6.1. договору в іншій редакції.

Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони, крім іншого, погодили додати пункт 2.1. Договору абзацом у наступній:

Постачальник передає Споживачу в період з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) газ обсягом до 12170,250 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): квітень 2253,75, травень 2253,75, червень 1803,0, липень 1803,0, серпень 1803,0, вересень 2253,75, 5859,75.

Також Додатковою угодою №3 від 31.03.2017 сторони погодили, що ціна газу з 01.04.2017 становить 4 942,00 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що питання споживання природного газу без номінацій у жовтні 2016 року в обсязі 7005,549 тис.куб.м та у листопаді 2016 року в обсязі 12 191,199 тис.куб.м залишилось неврегулюваним між сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просить визнати дії Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо ненадання номінацій природного газу у жовтні, листопаді 2016 року за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016 протиправними.

За змістом положень статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання позову) правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є основним принципом цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями статті 20 Господарського кодексу України та статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вимогу про визнання дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протиправними позивач обґрунтовує тим, що ненадання номінацій природного газу суперечить приписам розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 та не узгоджується з нормами законодавства та умовами Договору. Проте, вимога про визнання дій суб`єкта господарювання, по своїй суті, є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Таким чином, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протиправними, позивач фактично просить установити певні обставини, які, за його твердженнями, відбулись у минулому, та надати їм правову оцінку.

Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною бездіяльності суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17.

Щодо вимоги позивача про визнання права Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" на споживання природного газу у жовтні 2016 року у обсязі 7005,549 тис.куб.м. та у листопаді 2016 році у обсязі 12 191,199 тис.куб.м. за Договором постачання природного газу №4731/1617-ТЕ-6 від 30.09.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просив суд визнати існування у нього права на споживання газу у минулому, стверджуючи, що в іншому випадку спожитий газ може бути розцінений як несанкціоновано відібраний, внаслідок чого від нього можуть вимагати оплату спожитого газу у підвищеному розмірі.

Таким чином, позивачем заявлено вимогу, спрямовану на визнання існування права у минулому, а не визнання порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у випадку його визнання.

Висновку про те, чи існувало у Позивача право на споживання газу на певних умовах у визначений період у минулому, суд може дійти, розглядаючи спір, зокрема за вимогою, спрямованою на ефективний захист прав або законних інтересів Позивача, які можуть бути реалізовані. Натомість вимога про визнання права у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутись, однак сама по собі ефективним способом захисту не є.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/6642/18 від 14.06.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обрані позивачем способи захисту не можна вважати ефективними та належними, оскільки заявлені вимоги спрямовані на встановлення підстав існування права в минулому, а не на захист порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 по справі №910/1392/19 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2019 по справі №910/1392/19 без змін.

2.Справу №910/1392/19 передати до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2019 року.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов