ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3489/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Черняєва Андрія Миколайовича, м. Куп`янськ
про стягнення коштів в розмірі 30964,53 грн.
за участю представників:

позивача - Кіпоть І.Г., дов. № Др-44-1218 від 28.12.2018, св-во про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 4940 від 27.12.2017;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Черняєва Андрія Миколайовича, м. Куп`янськ, про стягнення заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016, в розмірі 30964,53 грн., з яких: 23576,37 грн. - основна заборгованість, 6176,54 грн. - пеня, 530,43 грн. - 3% річних, 681,19 грн. - інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 02.12.2019 об 11:20 год.

14.11.2019 відповідачем, через канцелярію суду, надавалось клопотання про відкладення розгляду даного спору, з метою підготування відзиву на позов (вх. № 27615).

У судовому засіданні 02.12.2019 оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 16.12.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

У судове засідання 16.12.2019 відповідач не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, заборгованість не спростував. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано, у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.12.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (ТОВ «Харківгаз Збут», позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Черняєвим Андрієм Миколайовичем (відповідач, споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (промислові споживачі та інші суб`єкти господарювання) № 11415ZCT5DDP016 (договір).

Відповідно до положень п. 1.1. договору ТОВ «Харківгаз Збут» зобов`язувалось передати у власність споживачу у 2019 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. (Зі змінами внесеними додатковою угодою № 21 від 01.01.2019 до договору). Річний плановий обсяг постачання газу згідно з п. 1.2. договору складає - 1,250 тис. куб. м.

Плановий обсяг постачання газу, згідно з п. 1.3. договору складає: у січні 2019 року - 0,300 тис. куб. м., у лютому 2019 року - 0,250 тис. куб. м. (Зі змінами внесеними додатковою угодою № 21 від 01.01.2019 до договору).

Відповідно до п. 11.1. договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (Зі змінами внесеними додатковою угодою № 21 від 01.01.2019 до договору).

Відповідно до п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступних розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Факт отримання відповідачем послуг з постачання природного газу з січня по лютий 2019 року, підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі за вищевказаний період, які надані позивачем до матеріалів справи, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ89001022 від 31.01.2019, відповідно до якого позивачем у січні 2019 року були передані відповідачу 2,083 тис. куб. м. природного газу, вартістю 26067,32 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ89003703 від 28.02.2019, відповідно до якого позивачем у лютому 2019 року були передані відповідачу 0,601 тис. куб. м. природного газу, вартістю 7202,34 грн.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу фактично відповідачем було спожито природного газу:

у січні 2019 року - 2,083 тис. куб. м., вартістю 26067,32 грн.,

у лютому 2019 року - 0,601 тис. куб. м. вартістю 7202,34 грн., загальною вартістю 33269,66 грн.

За час дії договору № 11415ZCT5DDP016 від 01.01.2016 ТОВ «Харківгаз Збут» належним чином виконав прийняті на себе зобов`язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу. Однак, відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював не в повному обсязі, чим порушив істотні умови договору.

Позивач зазначає, що на рахунку постачальника, після проведеної відповідачем 16.01.2019 оплати за послуги з газопостачання за попередній період, утворилась переплата у сумі 500,11 грн., яку було враховано позивачем частково в оплату за надані послуги з газопостачання у січні 2018.

Крім цього, як наголошує позивач, відповідачем частково було оплачено вартість спожитого у січні 2019 року природного газу, загальною сумою 9695,05 грн., в тому числі: 22.02.2019 перераховано в оплату 2492,71 грн.; 20.03.2019 перераховано в оплату 2900,00 грн.; 26.04.2019 перераховано в оплату 3000,00 грн.; 12.06.2019 р. перераховано в оплату 1 302,34 грн., що підтверджується виписками по особовому рахунку № 8 за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 від 06.02.2019, № 8 за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 від 04.03.2019, № 8 за період з 01.03.2019 по 31.03.2019 від 02.04.2019, № 8 за період з 01.04.2019 по 30.04.2019 від 03.05.2019, № 8 за період з 01.06.2019 по 30.06.2019 від 04.07.2019.

Натомість, як вказує позивач, повний розрахунок за спожитий природний газ у січні - лютому 2019 року, відповідачем не здійснено.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткових оплат, сума основного боргу по вищезазначеному договору складає 23576,37 грн., що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Таким чином, ТОВ «Харківгаз Збут» здійснило розрахунок заборгованості за спожитий природний газ, відповідно до умов Договору № 11415ZCT5DDP016 від 01.01.2016, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат ФО-П Черняєва А.М.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, ціна позову складає 30964,53 грн., з яких: 23576,37 грн. - сума заборгованості;

6176,54 грн. - пеня;

530,43 грн. - 3% річних;

681,19 грн. - інфляційні втрати.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати даної суми заборгованості за договором № 11415ZCT5DDP016 від 01.01.2016 в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

В розумінні ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

До ч. 1 ст. 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання щодо постачання природного газу на користь відповідача виконав належним чином, зауважень щодо переданого газу від відповідача не надходило.

Факт отримання відповідачем послуг з постачання природного газу з січня по лютий 2019 року, підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі за вищевказаний період, які надані позивачем до матеріалів справи, а саме:

- акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ89001022 від 31.01.2019, відповідно до якого позивачем у січні 2019 року були передані відповідачу 2,083 тис. куб. м. природного газу, вартістю 26067,32 грн.;

- акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ89003703 від 28.02.2019, відповідно до якого позивачем у лютому 2019 року були передані відповідачу 0,601 тис. куб. м. природного газу, вартістю 7202,34 грн.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу фактично відповідачем було спожито природного газу:

у січні 2019 року - 2,083 тис. куб. м., вартістю 26067,32 грн.,

у лютому 2019 року - 0,601 тис. куб. м. вартістю 7202,34 грн., загальною вартістю 33269,66 грн.

Разом з тим, відповідач у визначений договором строк оплату за переданий природний газ здійснив не в повному обсязі, що підтверджується виписками по особовому рахунку № 8 за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 від 06.02.2019, № 8 за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 від 04.03.2019, № 8 за період з 01.03.2019 по 31.03.2019 від 02.04.2019, № 8 за період з 01.04.2019 по 30.04.2019 від 03.05.2019, № 8 за період з 01.06.2019 по 30.06.2019 від 04.07.2019, та, з урахуванням часткових оплат, сума основного боргу по вищезазначеному договору відповідача складає 23576,37 грн.

Суд зазначає, що дана сума заборгованості не спростована відповідачем під час судового розгляду справи № 922/3489/19.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суми основного боргу за договором № 11415ZCT5DDP016 від 01.01.2016 в сумі 23576,37 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної суми основної заборгованості за договором належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, не спростованою відповідачем, тому такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач у встановлений договорами строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 ГК України).

Так, відповідно до ст. ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з приписів ст. 231 ГК України, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, є арифметично вірним, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6176,54 грн. пені є обґрунтованими, арифметично вірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 78 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року (Віденської конвенції), до якої Україна приєдналася відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР № 7978-ХІ від 23 серпня 1989 року, та яка набула чинності 01 лютого 1991 року, встановлено, що "якщо сторона допустила прострочення у виплаті ціни чи іншої суми, інша сторона має право на відсотки з простроченої суми".

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

За змістом наведених норм закону, нарахування 3% річних та інфляційних втрат, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству, у тому числі ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 530,43 грн. та 681,19 грн. інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 530,43 грн. та 681,19 грн. інфляційних втрат, є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 248, 251, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Черняєва Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 , відомості про дату народження відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) заборгованість за спожитий природний газ за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (промислові споживачі та інші суб`єкти господарювання) № 11415ZCT5DDP016 від 01.01.2016 в загальному розмірі 30964,53 грн., судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, );

Відповідач: Фізичної особи-підприємця Черняєва Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 , відомості про дату народження відсутні).

Повне рішення складено 18.12.2019

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3489/19