ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 справа № 914/1190/19

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Кияк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Юніверсум», м.Львів

до відповідача-1 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача-2 Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», м.Львів

до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма», м.Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м.Львів

про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності; скасування державної реєстрації права власності.

За участю представників:

від позивача: Коцай Г.Л. - адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №001694 від 18.09.2019 р.; довіреність б/н від 05.02.2019 р.);

від відповідача-1: Василюк М.Р. - представник (довіреність №36-130 від 09.01.2019р.);

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Юніверсум» до відповідача-1 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, до відповідача-2 Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» про 1. Визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова №777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові», видане ЗАТ «Біохімфарм»; 2. Визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю від 26.07.2004 р. серія САА №433180, видане Шевченківською районною адміністрацією м.Львова; 3. Скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Пластфарма» на об»єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: місто Львів, вулиця Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

Ухвалою від 26.06.2019 р. суд залишив без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Юніверсум» та надав позивачу строк для усунення недоліків.

У зв'язку з усуненням допущених недоліків позовної заяви, 16.07.2019 р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі, розгляд справи в порядку загального позовного провадження, залучив до участі у справі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 та призначив підготовче засідання на 20.08.2019 р.

Вказаною ухвалою згідно клопотання позивача викладеного у прохальній частині позовної заяви, суд витребував у Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» інвентаризаційну справу на будівлю під літ. «Н2-1», розташовану за адресою: Львіська область, м.Львів, вул.Промислова 50-52 реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

На виконання вимог ухвали суду від 16.07.2019 р. до канцелярії суду із супровідним листом вих.№3543 від 07.08.2019 р. (вх.№32368/19) Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» надано інвентаризаційну справу на будівлю під літ. «Н2-1» (нежитлові приміщення S=55,9), розташовану за адресою: Львіська область, м.Львів, вул.Промислова 50-52.

Ухвалою від 20.08.2019 р. суд відклав підготовче засідання на 10.09.2019 р., з підстав наведених в даній ухвалі.

Ухвалою суду від 10.09.2019 р. суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, до 16.10.2019 р. включно. Розгляд справи відклав на 01.10.2019р.

Ухвалою суду від 01.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2019 р.

Ухвалою суду від 16.10.2019 р. відкладено розгляд справи по суті на 29.10.2019р.

У зв'язку з тим, що в судовому засіданні 16.10.2019 р. стало відомо про те, що Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» надало не усі томи витребуваної ухвалою суду від 16.07.2019 р. інвентаризаційної справи, суд 18.10.2019 р. суд звернувся до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» з листом за вих.№914/1190/19/1/19, в якому просив надіслати у строк до 25.10.2019 р. на адресу Господарського суду Львівської області усі томи інвентаризаційної справи на будівлю під літ. «Н2-1», розташовану за адресою: Львіська область, м.Львів, вул.Промислова 50-52 реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

До канцелярії суду із супровідним листом вих.№4984; 5038 від 23.10.2019 р. (вх.№43934/19) Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» надало інвентаризаційну справу на будівлю під літ. «Н-2» (медпункт, магазин), розташовану за адресою: Львіська область, м.Львів, вул.Промислова 50-52.

Ухвалою суду від 16.10.2019 р. відкладено розгляд справи по суті на 12.11.2019р.

07.11.2019 р. Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» супровідним листом від 06.11.2019 р. на виконання ухвали суду від 16.07.2019р. надало інвентаризаційну справу на приміщення власник КМП «Прикарпаття» та реєстраційні (реєстрові) справи на будівлю під літ. «Н2-1», площею 55.9 кв.м. (1 справа), Н-1 площею 55,3 кв.м. (2 справи) розташовані за адресою: м.Львів, вул.Промислова 50-52.

Ухвалою суду від 12.11.2019 р. розгляд справи по суті відкладено на 25.11.2019 р.

Представник позивача в судове засідання 25.11.2019 р. для продовження розгляду справи по суті з'явився, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 в судове засідання 25.11.2019 р. для продовження розгляду справи по суті з'явився, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач-2 явки повноважного представника в судове засідання 25.11.2019 р. для розгляду справи по суті не забезпечив. Про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням. Додатково для належного повідомлення відповідача-2 (Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки») про розгляд справи №914/1190/19, на офіційному веб-порталі судової влади України 15.11.2019 р. розміщено оголошення, яким викликано представника Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» (відповідача-2) у судове засідання, призначене на 25.11.2019 р. на 11:30 год.

Відзив на позовну заяву, клопотання, заяви, в тому числі про розгляд справи без участі представника відповідача-2 на адресу суду не надходили.

Відповідач-3 явки повноважного представника в судове засідання 25.11.2019 р. по розгляду справи по суті не забезпечив, причин неявки повноважного представника в судове засідання не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням. Додатково для належного повідомлення відповідача-3 (ТзОВ «Пластфарма») про розгляд справи №914/1190/19, на офіційному веб-порталі судової влади України 15.11.2019 р. розміщено оголошення, яким викликано представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» (відповідача-3) у судове засідання, призначене на 25.11.2019 р. на 11:30 год.

Проте, відповідачем-3 було подано відзив на позовну заяву (вх.№34387/19 від 19.08.2019 р.), з доказами надсилання 15.08.2019 р. даного відзиву з додатками на адреси учасників справи. У відзиві відповідач-3 просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання 25.11.2019 р. по розгляду справи по суті не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим повідомленням. Слід зазначити, що представником третьої особи попередньо подавалось клопотання (вх.№35417/19 від 28.08.2019 р.) про розгляд справи без участі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. При цьому у клопотанні вказано, що третя особа при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Пояснення на позовну заяву від третьої особи не надходили.

Відводів судді та секретарю судових засідань учасниками справи не заявлено.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час, місце проведення судового засідання, не вважає відсутність представників відповідачів-2, 3 та третьої особи перешкодою для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 25.11.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція сторін.

Позиція позивача.

Позивач, стверджуючи, що він є власником нежитлового приміщення - будівлі літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м., яке розміщене за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 реєстраційний номер об»єкта 5567442, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16957260 від 07.12.2007р., оспорює право власності ТОВ «Пластфарма» на нежитлове приміщення будівлю майстерні Н2-1 площею 55,9 кв.м., яке розміщене за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 реєстраційний номер об»єкта 9265372, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10547897 від 04.05.2006р.

Позивач вважає, що вищевказані будівлі є одним і тим самим нерухомим майном, про що йому стало після ознайомлення з технічною документацією в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки».

Позивач стверджує, що Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі помилкових документів було видано розпорядження №777 «Про оформлення права власності на будівлю по вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові» за ЗАТ «Біофарма». Останнє здійснило державну реєстрацію вказаного об»єкту 23.12.2004р. та в подальшому відчужило його ТОВ «Пластфарма».

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст.16,182, 317, 319, 321, 326, 386 ЦК України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.1.4, п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, просить суд визнати незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова №777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові», видане ЗАТ «Біохімфарма»; визнати незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю від 26.07.2004 р. серія САА №433180, видане Шевченківською районною адміністрацією м.Львова; скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Пластфарма» на об»єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: місто Львів, вулиця Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

Правова позиція відповідача-1.

Відповідач-1 відзив у встановлений судом строк не подав, поважності причин неподання не навів. Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Водночас відповідач-1 клопотанням від 10.09.2019 р. (вх.№37134/19) долучив до матеріалів справи: розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2004 р. № 426 «Про оформлення права власності на будівлі по вул.Промисловій, 50/52 в м.Львові» за ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика»; свідоцтво про право власності на будівлю від 06.05.2004 р. видане ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика»; титульну сторінку технічного паспорта на будівлю «Н-1» загальною площею 55,3 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 на звороті якого міститься поверховий план; розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.07.2004 р. №777 «Про оформлення права власності на будівлю по вул.Промисловій, 50/52 в м.Львові» за ЗАТ «Біохімфарма»; свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.2004 р. видане ЗАТ «Біохімфарма»; доручення ТОВ «Інтерветмед» ЛТД; лист ЗАТ «Біохімфарма»; довідку Львівського міського управління статистики, свідоцтво про державну реєстрацію на ЗАТ «Біохімфарма»; додаток №1 до акту приймання-передачі; акт приймання-передачі та оцінки майна до статутного фонду ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998 р.; титульну сторінку технічного паспорту на будівлю Н2-1 загальною площею 55,9 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 на звороті якого міститься поверховий план; доручення ЗАТ «Біохімфарма»; статут ЗАТ «Біохімфарма»; угоду про створення і діяльність ЗАТ «Біохімфарма».

В судових засіданнях представник відповідача-1 заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Зокрема стверджував, що розпорядження від 26.07.2004 р. № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові», видано головою районної адміністрації у відповідності до чинного законодавства, в межах компетенції, повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Підставою для видачі розпорядження голови районної адміністрації було звернення та подані документи ЗАТ «Біофарм». Як підставу набуття права власності на будівлю, товариство подало перелік майна, переданого до статутного фонду товариства та технічний паспорт на будівлю.

Твердження позивача про те, що розпорядження являється незаконним, оскільки порушує права власника майна - аналогічної будівлі літ. «Н-1», який набув його на законних підставах до видачі оскаржуваного розпорядження, відповідач-1 вважає безпідставним, оскільки, як вбачається із технічних паспортів на будівлі, будівля літ. «Н-1» та будівля літ. «Н2-1» є різними будівлями, відрізняються між собою площами та складом приміщень, розміщенням приміщень.

У зв»язку з вищенаведеним, відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позову.

Позиція відповідача-2.

Відповідач-2 відзив у встановлений судом строк не подав, поважності причин неподання не навів.

На виконання вимог ухвали відповідач-2 суду надав інвентаризаційну справу на будівлю під літ. "Н2-1", розташовану за адресою: Львіська область, м.Львів, вул.Промислова 50-52; інвентаризаційну справу на приміщення власник КМП «Прикарпаття» та реєстраційні (реєстрові) справи на будівлю під літ. «Н2-1», площею 55,9 кв.м. (1 справа), Н-1 площею 55,3 кв.м. (2 справи) розташовані за адресою: м.Львів, вул.Промислова 50-52.

Позиція відповідача-3.

Відповідач-3 подав відзив на позов, в якому зазначав, що спірний об»єкт нерухомості перебуває на території, що належить ТОВ «Пластфарма». Позивач не користувався ним протягом 12 років. Відтак твердження позивача про те, що він дізнався про обставини, які перешкоджають йому реалізувати правомочності власника у січні 2019 р. неправдиві.

Вказує на те, що із позову не зрозуміло за захистом якого права позивач звернувся до суду. Стверджуючи про наявність правовстановлюючих документів, позивач не зазначає яким чином наявність правовстановлюючих документів у ТОВ «Пластфарма» перешкоджають йому реалізувати власні правомочності.

На думку відповідача-3, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки просить суд позбавити права власності добросовісного набувача, шляхом скасування первинних рішень районної адміністрації, що суперечить главі 29 ЦК України та практиці касаційної інстанції у аналогічних випадках.

Відповідач-3 у відзиві зазначає, що позов не відповідає обставинам справи, оскільки ТОВ «Пластфарма» є єдиним законним власником спірного майна і ніколи не отримувало претензій від третіх осіб на означену нерухомість.

За адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 здійснювало свою діяльність підприємство у складі якого перебувала велика кількість дрібних будівель. Не виключено, що одна з таких будівель отримала реєстраційний номер та згодом перейшла у власність до позивача виключно у паперовому вигляді, оскільки фізично була знищена.

У відзиві відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позиція третьої особи.

Третя особа не скористалася правом на подання пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк, поважності причин неподання не навела. Подала клопотання про розгляд справи без участі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. При цьому значила, що при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Обставини встановлені судом.

Відповідно до Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №16957260 від 07.12.2007р. ТОВ «Торговий дім «Юніверсум» є власником нежитлового приміщення- будівлі літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м., яке розміщіне за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52, реєстраційний номер об»єкта 5567442.

Вказане нерухоме майно набуто позивачем у власність згідно договору купівлі-продажу від 16.11.2007 р. укладеного з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна».

Як стверджує позивач, у січні 2019 р. йому стало відомо, що зазначеним приміщенням на праві приватної власності володіє та користується ТОВ «Пластфарма», проте згідно правовстановлюючих документів зазначено інший номер нежитлового приміщення та іншу площу, а саме « будівля майстерні Н2-1 площею 55,9 кв.м., яке розміщене за адресою : Львівська область м. Львів вул. Промислова, буд. 50/52, реєстраційний номер об'єкту 9265372, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10547897 від 04.05.2006 року .

Позивач вважає, що вказана будівля є однією і тією самою, про що йому стало відомо після ознайомлення з технічною документацією у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки». У складі технічної документації містився лист Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки» №319 від 17.02.2005 р., де було зазначено що у процесі дослідження технічної документації було виявлено, шо будівля під літ. Н-1 площею 55,3 кв.м. і будівля під літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м. одна і та сама будівля.

Як стало відомо позивачу виходячи із інформації, що міститься в технічній документації ОКП Львівської обласної ради БТІ та ЕО нежитлова будівля Н-1 площею 55,3 кв.м, яка розміщена за адресою: Львівська область м. Львів вул.Промислова, буд. 50/52, реєстраційний номер об'єкту 5567442 первинно належала ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика», що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим 06.05.2004 р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2014 р. №426 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3669454 від 25.05.2004 р.

В подальшому зазначене приміщення відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №1952 від 07.03.2006 р., укладеного між ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та АКБ «Трансбанк» набув у власність АКБ «Трансбанк» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10757698 від 26.05.2006 року).

26.05.2006 р. нежитлове приміщення - будівля літ «Н-1» площею 55,3 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Львів вул.Промислова, буд. 50/52 реєстраційний номер об'єкта 5567442 набуло у власність ТОВ «КРИСТАЛ-ІНВЕСТ-Україна» відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2006 р. реєстраційний номер 2210 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10798697 від 31.05.2006 р.).

Згодом, ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» відчужило будівлю на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2007 р. реєстраційний номер 4219 ТОВ «Торговий центр «Юніверсум» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16957260 від 07.12.2007 року).

Позивач зазначає, що приміщення «будівлі майстерні Н2-1 площею 55,9 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Львів вул. Промислова, буд. 50/52 реєстраційний номер об'єкта 9265372, яким на даний час користується ТзОВ «Пластфарма», первинно 26.07.2004 р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради на підставі помилкових документів, ЗАТ «Біохімфарма» було видано розпорядження №777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові» та видано свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.2004 р.

ЗАТ «Біохімфарма» здійснило державну реєстрацію вказаного об'єкта 23.12.2004 р. (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5990199 від 23.12.2004 р., будівлі присвоєно реєстраційний номер 9265372). В подальшому зазначене майно було придбано ТОВ «Пластфарма» у ЗАТ «Біохімфарма» згідно договору купівлі-продажу будівлі від 23.12.2005 р. реєстрайційний номер 8148 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10547897 від 04.05.2006 р.).

Стверджуючи, що позивачу та відповідачу-3 належить одна й та сама будівля, посилаючись на ст.ст.16,182, 317, 319, 321, 326, 386 ЦК України, ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п.1.4, п.8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної адміністрації м.Львова №777 від 26.07.2004 р. «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові», видане ЗАТ «Біохімфарма»; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.2004 р. серія САА №433180, видане Шевченківською районною адміністрацією м.Львова; скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Пластфарма» на об»єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: місто Львів, вулиця Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372.

Висновки суду.

Частиною 1 ст.1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним же зі способів захисту цивільного права в силу ст.16 Цивільного кодексу України є визнання права.Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конституція України також закріплює обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13).

У зв`язку з тим, що спірні правовідносини пов`язані із власністю, до них застосовуються міжнародні-правові акти, положення Конституції України, норми кодексів та інших законодавчих актів України, правові висновки міжнародних судових інстанцій та Верховного суду України, спрямовані на захист права власності.

Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість застосування при вирішенні спорів міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі колізії, саме норми міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, мають пріоритет над відповідними нормами законодавства України.

Згідно ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Україна ратифікувала Конвенцію 17.07.1997 р. (Законом України №475/97-ВР, із заявами та застереженнями) і вона набула чинності для України 11.09.1997 р. Таким чином, Конвенція, поряд із іншими нормативно-правовими актами, є частиною українського законодавства й її приписи та гарантії, як норми прямої дії, відіграють істотну роль у національному праві, зокрема, при вирішення спорів різноманітного характеру.

Також, ст.1 Закону України №475/97-ВР в Україні було визнано обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно ж до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. національні суди повинні застосовувати при розгляді справ як джерело права не лише Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а й практику Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За своїм змістом ст.1 Першого протоколу Конвенції гарантує право на мирне володіння майном і обумовлює випадки втручання у таке право мирного володіння майном.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, " ОСОБА_10 та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Аналогічні приписи щодо захисту права власності містить і національне законодавство України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 321 ЦК України до прав власника віднесено право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, жодна інша особа, окрім власника, не наділена правомочностями (володіння, користування, розпорядження) щодо об`єкта права власності.

При цьому, під розпорядженням майном слід розуміти можливість власника (особисто або через уповноважену ним особу) самостійно на власний розсуд визначати подальшу юридичну та фактичну долю належного йому на праві власності майна. Тобто виключно власнику належить право вчинення правочинів, предметом яких є належне йому на праві власності майно.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи відповідно до Реєстраційного посвідчення від 20.03.1998 р. серія КММ №002759 нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 було зареєстровано на праві колективної власності за Колективним м»ясопереробним підприємством «Прикарпаття», на підставі Державного акта про викуп майна державного підприємства від 05.11.1991 р., затвердженого Львівським міськвиконкомом 06.11.1991 р.

В подальшому КМП «Прикарпаття» було перетворено у ЗАТ «Львівський м»ясокомбінат», про що видано Свідоцтво про державну перереєстрацію від 27.04.1995 р. номер запису №450.

Нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 згідно реєстраційного посвідчення від 13.10.1998 р. серія КММ №006079 було зареєстровано на праві колективної власності за ЗАТ «Львівський м»ясокомбінат» на підставі Державного акта про викуп майна державного підприємства від 05.11.1991 р. затвердженого Львівським міськвиконкомом 06.11.1991 р. У зв»язку із втратою, 09.06.2000 р. та 24.09.2002 р. видавались дублікати реєстраційного посвідчення від 13.10.1998 р.

В подальшому, було оформлено окремі реєстраційні справи на нежитлові приміщення (будівлю) площею 55,9 м.кв., та площею 55,3 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

На будівлю площею 55,3 м.кв. заведено дві реєстраційні справи. Згідно першої реєстраційної справи власником будівлі площею 55,3 кв.м. є ТОВ «Львівська беконно-консервна фабрика» на підставі свідоцтва про право власності виданого Шевченківською районною адміністрацією від 02.12.2003 р. на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.12.2013р. №1441 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2004 р. № 3401843). Потім власником будівлі площею 55,3 м.кв. стало ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» згідно свідоцтва про право власності виданого Шевченківською районною адміністрацією від 06.05.2004 р. на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 06.05.2004 р. за № 426 (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 р. № 3669454, від 16.12.2005 р.).

У вищевказаній реєстраційній справі міститься лист ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» від 30.12.2004р. за вих.№230 адресований начальнику ЛОДКБТІ про анулювання свідоцтва, серії №433180, виданого ЗАТ «Біохімфарм» та анулювання реєстрації даного свідоцтва в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

ЛОДКБТІ листом від 17.02.2005 р. вих. № 318, адресованим ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та ЗАТ «Біохімфарма» вказало, що в процесі дослідження технічної документації виявлено, що будівля під літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м. і будівля під літ. «Н2-1», площею 55,9 кв.м. є одна і та сама, тому ЗАТ «Біохімфарма» і ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» необхідно звернутись в бюро для внесення змін в технічну документацію.

Як вбачається з матеріалів реєстраційних справ ні ЗАТ «Біохімфарма», ні і ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» не звертались до ЛОДКБТІ з відповідними документами для внесення змін в технічну документацію.

Натомість, як вбачається із другої реєстраційної справи реєстровий номер 5567442 на будівлю під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52, ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» відчужила будівлю Акціонерному комерційному банку «Трансбанк» згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №1952 від 07.03.2006 р. Власником став АКБ «Трансбанк» (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2006 р. №10757698 та № 10757730).

Потім будівлю під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 придбало ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» згідно договору купівлі-продажу №2210 від 26.05.2006 р., укладеного з АКБ «Трансбанк» (витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2006р. №10798697; від 16.11.2007 р. №16689901).

Кінцевим власником вказаного приміщення стало ТОВ «Юніверсум» на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2007р. №4219 укладеного з ТОВ «Кристал-Інвест-Україна» (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.12.2007 р. № 16957260).

Постановою Головного управління юстиції у Львівській області від 20.06.2008 р. на вказане майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи відповідачем-1 документів, ЗАТ «Біохімфарма» було створено юридичними особами КМП «Прикарпаття» та ЗАТ «Інтерветмед» (угода про створення і діяльність ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998 р.). Відповідно до акта приймання-передачі та оцінки майна до статутного фонду ЗАТ «Біохімфарма» від 27.03.1998 р. передано майно. Додатком №1 до акта приймання-передачі був список будівель, обладнання і інвентаря, що передаються в статутний фонд. В примітці до акта вказано інсуліновий цех - цех медпрепаратів (М-2) та майстерня (Н2-1).

Листом від 21.12.2004 р. вих.№8/12 ЗАТ «Біохімфарма» звернулась до ЛОДКБТІ та ЕО з проханням зареєструвати за ЗАТ «Біохімфарма» будівлю Н2-1 (загальна площа 55,9 кв.м.), яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

Розглянувши подані ЗАТ «Біохімфарма» документи, відповідач-1 керуючись ст.ст.29, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради №351 від 02.07.1999 р. за №307 від 06.07.2001 р., Положенням про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому від 20.06.2003 р. № 503 прийняв розпорядження від 26.07.2004 р. №777 та видав 26.07.2004 р. свідоцтво на право власності на будівлю «Н2-1», яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 та належить ЗАТ «Біохімфарма» на праві колективної власності.

Право власності ЗАТ «Біохімфарма» на будівлю Н2-1 (загальна площа 55,9 кв.м.), яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 було зареєстровано та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2004 р. за №5990199.

Відповідно до договору купівлі-продажу будівлі від 23.12.2005 р. ЗАТ «Біохімфарма» відчужило ТОВ «Пластфарма» будівлю майстерні площею 55,9 кв.м., позначену на плані літерою Н2-1, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

Право власності на будівлю літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м. було зареєстровано за ТОВ «Пластфарма», про що видано витяг з про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.05.2006 р. № 10547897.

Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30.04.2009 р. на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 та належить ТОВ «Пластфарма» було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.10.2012 р. закінчено виконавче провадження.

Слід зазначити, що при неодноразовому відчуженні будівлі під літ. Н-1, площею 55,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52, покупці мали б перевіряти її наявність та відповідність документів. Тим більше, що від ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» будівля перейшла АКБ «Трансбанк» згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором.

На думку суду, якби мова йшла про одне і те ж приміщення, яке неодноразово відчужувалось, вказане було б виявлено ще у 2006 р. при відчуженні приміщення АКБ «Трансбанк».

Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст.326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

В ст.19 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» перелічено повноваження адміністрацій в галузі управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики. Зокрема, місцева державна адміністрація: 1) здійснює на відповідній території управління об'єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, сприяє створенню на цих об'єктах систем управління якістю, систем екологічного управління, інших систем управління відповідно до національних або міжнародних стандартів, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад; 2) здійснює управління майном інших суб'єктів права власності в разі передачі його в установленому порядку.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

На момент прийняття Шевченківською районною адміністрацією м.Львова спірного розпорядження № 777 від 26.07.2004 р. порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювався Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 (надалі - Тимчасове положення).

Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення, обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТТ заяву про державну реєстрацію прав (п. 2.1 Тимчасового положення).

Пункт 8.1 Тимчасового положення, визначає органи, які видають свідоцтва про право власності, перелік майна та осіб за заявами яких видається свідоцтво.

Згідно п. 8.2, 8.3 Тимчасового положення до заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням. Підготовку документів для видачі свідоцтва про право власності за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства можуть проводити БТІ.

Розпорядження голови районної адміністрації від 26.07.2004 р. № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові», видано відповідно до п. 1 ст. 29, п. б (10) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на виконання повноважень районної адміністрації, визначених Положенням про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженим рішенням Львівського міськвиконкому № 503 від 20.06.2003 р., та відповідно до рішень виконавчого комітету Львівської міської ради №351 від 02.07.1999 р. «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна та затвердження вартості цих послуг», № 307 від 06.07.2001 року «Про внесення змін до рішення виконкому від 02.07.1999 р. № 351».

Відповідно до Положення про Шевченківську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Львівського міськвиконкому N2503 від 20.06.2003 р., до повноважень Шевченківської районної адміністрації належить оформлення, відповідно до законодавства, права власності на об'єкти нерухомого майна, незалежно від форм власності. Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться шляхом прийняття розпорядження головою районної адміністрації та видачі свідоцтва про право власності.

Підставою для видачі розпорядження голови районної адміністрації було звернення та подані документи ЗАТ «Біохімфарма». Як підставу набуття права власності на будівлю, товариство подало перелік майна, переданого до статутного фонду товариства та технічний паспорт на будівлю.

На думку суду, твердження позивача про те, що розпорядження являється незаконним, оскільки порушує права власника майна - аналогічної будівлі літ. «Н-1», який набув його на законних підставах до видачі оскаржуваного розпорядження, є безпідставним, оскільки, як вбачається із технічних паспортів на будівлі, будівля літ. «Н-1» та будівля літ. «Н2-1» є різними будівлями, відрізняються між собою площами, складом та розміщенням приміщень.

Зокрема, як встановлено судом, будівля під літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 первісно належала КПМ «Прикарпаття» яке ще 27.03.1998 р. передало його у статутний фонд ЗАТ «Біохімфарма». Як вбачається з довідки Інвентаризаційної справи за ЗАТ «Біохімфарма» зареєстровано право власності на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації від 29.04.1999 р. за №390. Біля вказаного запису зазначено про реєстровим номером 92653772, який вказаний також і на реєстраційній справі на будівлю площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52.

ЗАТ «Біохімфарма» отримавши у 1998р. у статутний фонд будівлю під літ.Н2-1 площею 55,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52, у 2004 р. оформила право власності на нього.

Будівля будівля під літ.Н-1 площею 55,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 належала ТОВ «Львівська беконно-консервна фабрика» на підставі свідоцтва про право власності виданого Шевченківською районною адміністрацією від 02.12.2003 р. на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02.12.2003р. №1441 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2004 р. № 3401843). Потім будівля перешла до ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика», що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданим 06.05.2004 р. Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради згідно розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2014 р. №426 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3669454 від 25.05.2004 р.

Згідно даних Інвентаризаційної справи власником нерухомого майна площею 55,3 кв.м., що знаходилось за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 було ЗАТ «Львівський м»ясокомбінат» який, як вбачається з листа вих.№230 від 30.12.2004р. адресованого ЛОДКБТІ, 14.03.2003 р. згідно акту №1 прийому-передачі внеску до статутного фонду передав ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» 42 будівлі, в тому числі будівлю під літ.Н-1 (майстерня медпрепаратів) площею 55,3 кв.м. відповідно з технічним паспортом.

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 06.05.2004 р. будівля, яка знаходиться на вул.Промисловій, 50/52, площею 55,3 кв.м. у м.Львові належала ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» на праві колективної власності. Це свідоцтво було видане згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.05.2004 р. № 426 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2004 р. №3669454).

З вищенаведеного вбачається, що різні за площею будівлі в різні роки передавались у статутні фонди різних юридичних осіб. Причому будівля площею 55,9 кв.м., яка тепер належить ТОВ «Пластфарма», ще у 1998 р. передана у статутний фонд ЗАТ «Біофарма», а будівля площею 55,3 кв.м., яка тепер належить ТОВ «Юнверсум» тільки у 2003 р. передана у статутний фонд ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика».

В обгрунтування позовних вимог позивач стверджує, що розпорядження було прийнято відповідачем-1 на підставі помилкових документів. Однак, законодавчо не встановлено такої підстави для визнання недійсним розпорядження та не надано визначення поняттю «помилковий документ».

Суд дійшов висновку, що розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 26.07.2004 р. № 777 «Про оформлення права власності на будівлю на вул.Промисловій, 50/52 у м.Львові» видано головою районної адміністрації у відповідності до чинного законодавства, в межах компетенції, повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, а тому жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Отже, підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації немає.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб'єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав у зв`язку з видачею відповідачу-3 свідоцтва про право власності. Оспорюване свідоцтво видане відповідачу-3 в порядку, у спосіб та в межах повноважень, що визначені законодавством.

Враховуючи, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на будівлю від 26.07.2004 р. серія САА №433180, виданого Шевченківською районною адміністрацією м.Львова та позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Пластфарма» на об»єкт нерухомого майна: будівлю літ. «Н2-1» площею 55,9 м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Промислова, 50-52, реєстраційний номер нерухомого майна 9265372, є похідними від позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації, відтак вони також не підлягають до задоволення.

Щодо посилання позивача на наявність листа ЛОДКБТІ від 17.02.2005 р. вих. № 318, адресованого ЗАТ «Львівська беконно-консервна фабрика» та ЗАТ «Біохімфарма» в якому йдеться про те, що в процесі дослідження технічної документації виявлено, що будівля під літ. «Н-1» площею 55,3 кв.м. і будівля під літ. «Н2-1», площею 55,9 кв.м. є одна і та сама, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1, ч.2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на положення ч.2 ст.86 ГПК України, рішення суду не може грунтуватись лише на інформації викладеної у листі ЛОДКБТІ від 17.02.2005 р. вих.№ 318, на який посилається позивач в обгрунтування позовних вимог. Сукупність доказів, зокрема дані інвентаризаційної справи та реєстраційних справ, а також той факт, що будівлі, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Промислова, 50/52 площею 55,3 кв.м. та площею 55,9 кв.м. були відчужені в різні роки, різним юридичним особам, не дають можливості зробити ствердний висновок про те, що це є одна і та сама будівля.

Щодо викладеної у відзиві заяви відповідача-3 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду Украхни від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз»яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки судом не виявлено в даному випадку порушення прав позивача, відсутні підстави і для вирішення питання спливу строку позовної давності та його застосування.

Одночасно, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах Іммобіліаре Саффі проти Італії (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Суд звертає увагу на те, що позовні вимоги повинні бути доведені "поза розумним сумнівом". У цьому разі розумний сумнів не є сумнівом, що базується на чисто теоретичній можливості чи викликаний для уникнення негативних висновків. Суд повинен спиратися на всі елементи наданих йому доказів чи у разі потреби на ті, які він зможе офіційно отримати (справа Європейського суду з прав людини "Грецька справа", № 3321/67, 3322/67, 3323/67, 3344/67, доповідь Комісії від 5 листопада 1969 р.; рішення Європейського суду з прав людини по справі "Вільваража та інші проти Об`єднаного Королівства" від 30 жовтня 1991 р. № 215, § 107; рішення Європейського суду з прав людини по справі "Науменко проти України" від 10 лютого 2004 року § 109).

Також судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Положеннями ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч.1 ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розподіл судових витрат.

В силу ст. 129 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 77-78, 79, 86, 126, 129, 236- 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 05.12.2019 року.

Суддя Сухович Ю.О.