ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 грудня 2019 р. Справа № 903/617/19

за позовом: Комунальної установи Управління будинком Волинської обласної ради

до відповідача: Департаменту агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації

про стягнення 223 446 грн. 13 коп.

Суддя Шум М.С.

секретар судового засідання Кобись Є.О.

Представники сторін:

від позивача: Волчук Ю.О.

від відповідача: Бірук В.О.

встановив: 14.08.2019 до суду надійшла позовна заява Комунальної установи Управління будинком Волинської обласної ради до Департаменту агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації про стягнення 223 446 грн. 13 коп. заборгованості, з яких: 200 740 грн. 49 коп. основного боргу, 11 191 грн. 64 коп. втрат від інфляції, 4 466 грн. 39 коп. 3% річних, 7 047 грн. 39 коп. пені, а також судовий збір в розмірі 3 329 грн. 84 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договору оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, що є спільної власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинські області №09/2016 від 01.09.2016 в частині повної та своєчасної оплати орендних та інших платежів, передбачених договором.

Ухвалою суду від 16.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.10.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, зобов`язано сторін провести звірку взаємних розрахунків згідно з договором оренди нежитлових приміщень №09/2016 від 01.09.2016, акт звірки до наступного судового засідання подати суду.

Представник відповідача в судовому засіданні супровідним листом на виконання вимог ухвали суду від 09.10.2019 долучила до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків згідно з спірним договором станом на 01.08.2019.

26.11.2019р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.12.2019р.

Представник позивача у судовому засіданні 10.12.2019р.позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.12.2019р.позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзивах.

Заслухавши пояснення представників сторін, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору , господарський суд, -

встановив:

01 вересня 2016 року між Волинською обласною радою (в подальшому - Орендодавець), і Комунальною установою «Управління будинком Волинської Обласної Ради (Балансоутримувач) та Департаментом агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації (в подальшому - Орендар) укладений Договір індивідуально визначеного нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області № 09/2016 (в подальшому - Договір).

Згідно з умовами даного договору Балансоутримувач зобов`язувався передати, а Орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться у м.Луцьку, пр. Перемоги, 14, адмінприміщення площею 404,1 кв.м., що знаходиться на балансі Комунальної установи «Управління будинком Волинської Обласної Ради". В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди про продовження терміну дії договору, а саме: додаткова угода від 31 січня 2017р., додаткова угода від 01 січня 2018 р. Додатково укладено додаткову угоду про зменшення орендованої площі від 01 жовтня 2018р., та підписано акт приймання - передачі нежитлового приміщення площею 10,1 кв. м. відповідно орендовано площа згідно договору з 01.10.2018 р. становить 394 кв.м.

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди «орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області (надалі - Методики) затвердженої рішенням Волинської обласної ради. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством».

Згідно п. 1.5. Договору, «умовою передачі майна в оренду є укладання сторонами «Угоди на відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних і інших послуг Орендарю» .

Пунктом 3.5. Договору оренди, «крім орендної плати Орендар сплачує в строки, в розмірах і на умовах передбачених пунктом 2.2.3 «Угоди на відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних інших послуг Орендарю» витрати Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та відшкодовує витрати, понесені Балансоутримувачем за надання та інших послуг.»

Згідно п. 1.2. укладеної між Комунальною установою «Управління будинком Волинської Обласної Ради» та Департаментом агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації вищевказаної Угоди, «крім орендної плати за оренду приміщення, Орендар відшкодовує Балансоутримувачу витрати понесені на утримання Будівлі і прибудинкової території, а саме: за надані комунальні (теплопостачання, водопостачання) та інші послуги пропорційно до займаної ним площі - 404,1 кв.м. а з 01.10.2018р. - 394 кв.м. в цій Будівлі.

За електроенергію Орендар сплачує відповідно до показників лічильника. Крім цього, Орендар компенсовує Балансоутримувачу дольове споживання комунальних послуг на загальні потреби будівлі (в розмірі 20 відсотків до власного споживання в орндованих приміщеннях)».

Згідно п. 2.1.2. Угоди, «відшкодування витрат за комунальні послуги орендарем здійснюється за діючими розцінками і тарифами на час надання комунальних послуг.

Згідно акту прийому прийому-передачі майна від 01.09.2016р. та акту від 01.10.2018р. вбачається виконання Балансоутримувачем, передбаченого договором оренди нежитлового приміщення від 01.09.2016р. за №09/2016, обов`язку щодо передачі орендарю майна в оренду.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.1ст.174 Господарського кодексу України(далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.

Згідно вимог ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між позивачем та відповідачем виникли зобов`язання, що випливають із договору оренди неєитлового приміщення, згідно якого та в силу ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи наданням позивачем відповідачу вчасно в оренду нежитлове приміщення, користування майном відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позову в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 200 740,49 грн..

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2.2.3.Угоди Орендар зобов`язується «не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача будівлі. При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки».

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки, відповідач порушив строки оплати, як це було визначено договором, позивач правомірно нарахував пеню на підставі п.2.2.3. договору в сумі 7047,39 грн.

Перевірка розрахунку нарахування пені здійснена судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 11 191,39 грн. та 4 466,39 грн. 3% річних за період з 11.02.2018р. по 07.08.2019р., суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 11 191,39 грн. та 4 466,39 грн. 3% річних за період з 11.02.2018р. по 07.08.2019р., вважає що останні підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з тим, що спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, відповідно до ст.129 ГПК України, на нього слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Департаменту агропромислового розвитку Волинської обласної державної адміністрації (43005, Волинська обл., місто Луцьк, проспект Перемоги, 14, ) на користь Комунальної установи Управління будинком Волинської обласної ради (43027, м. Луцьк, Київський майдан, 9 ) 223 446 грн. 13 коп. заборгованості, з яких: 200 740 грн. 49 коп. основного боргу, 11 191 грн. 64 коп. втрат від інфляції, 4 466 грн. 39 коп. 3% річних, 7 047 грн. 39 коп. пені та 3 351,70 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

20.12.2019

Суддя М. С. Шум