РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.12.2019Справа № 910/7339/19
За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про зобов`язання виконати умови договору та визнання дій неправомірними

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Мар`їна І.О.

від відповідача - Онищенко І.П.

В судовому засіданні 09.12.2019 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (АТ "Харківміськгаз") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "Укртрансгаз" про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно в порушення умов договору безпідставно за завищеними показниками облікововував обсяг протранспортованого газу, в зв`язку з чим позивач звернувся з вимогою про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язанням відповідача визначати обсяги протранспортованого природного газу згідно умов укладеного між сторонами договором.

Ухвалою суду від 18.06.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.07.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 18.06.2019 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.08.2019.

15.08.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 29.08.2019 встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив до 26.08.2019 з доказами направлення відповідачу, встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив до 04.09.2019 з доказами направлення позивачу.

Ухвалою суду від 15.08.2019 продовжено відповідачу строк на подання відзиву до 16.08.2019.

15.08.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на наступні обставини: акти додані позивачем підтверджують обсяг газу, переданий газотранспортної системи відповідача до газорозподільної системи позивача і не підтверджують обсяг газу протранспортований за певним договором. в додатку № 3 до договору не міститься обов`язку визначати обсяг газу, а міститься лише перелік вузлів обліку. Також відповідач зазначає, що вузли обліку, за якими він здійснював облік протранспортованого газу згідно вузлів комерційного обліку належним чином введених в комерційну експлуатацію. А зміни до додатку № 3 до договір були ініційовані до внесення відповідачем, оскільки, він ввів в експлуатацію нові пункти виміру витрат газу. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення своїх прав, в зв`язку з чим у позові має бути відмовлено.

27.08.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що акти підтверджують загальний обсяг газу, про транспортований відповідачем позивачу, однак, оскільки, відповідач не дотримується вимог додатку № 3 до договору, то обсяг газу, що надійшов до газотранспортної системи позивача з тим, що відображений у актах відповідача. Позивач також вказує на встановлення та ведення в експлуатацію нових вузлів обліку на лічильниках газу з порушенням чинного законодавства, що призводить до збільшення потужностей транспортування газу та отримання відповідачем незаконного прибутку. Позивач зазначає, що додаток № 3 був погоджений та підписаний сторонами, а внесення до нього змін є безпідставним.

05.09.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення,в яких зазначає про хибний висновок позивача про відмову відповідача дотримуватись умов додатку № 3 до договору. Відповідач вказує, що нові комерційні ВОГ (ПВВГ) більш точно вимірюють обсяг про транспортованого газу.

Ухвалою суду від 05.09.2019 продовжено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив до 05.09.2019.

05.09.2019 в підготовчому засіданні оголошено перерву на 19.09.2019.

19.09.2019 від позивача надійшли письмові пояснення з доказами направлення відповідачу, в яких позивач вказує, що сторонами у додатку № 3 було визначено перелік комерційних ВОГ і їх технічні характеристики, а тому визначення обсягів протранспортованого газу в не погоджених сторонами комерційних ВОГ є порушенням умов договору.

Ухвалою суду від 19.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2019.

В судовому засіданні 17.10.2019 оголошено перерву до 24.10.2019 та зобов`язано позивача обґрунтувати першу позовну вимогу.

22.10.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких вказано про необхідність модернізації засобів обліку природного газу, в зв`язку з чим було введено в експлуатацію нові комерційні ВОГ, а тому визначені в актах позивачем обсяги газу визначені за засобами обліку, що не відповідають сучасним чинним стандартам. Також відповідач зазначив, що правовідносини сторін врегульовані договором № від 17.12.2015, натомість позивачем до позовної заяви долучено договорі № -09/15-553 від 17.12.2015 та додаток № 3 до нього, який відповідачем не підписувався, оскільки, між сторонами укладено лише один договір № від 17.12.2015. Також відповідач наголошує, що акти, долучені позивачем до позовної заяви не підтверджують порушення відповідачем умов договору.

24.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли пояснення з долученими до них документами, в яких зазначено, що відповідач в актах зазначає показники про транспортованого газу на підставі показників лічильників, встановлених в не погоджених сторонами комерційних ВОГ, що збільшує об`єми облікованого газу

В судовому засіданні 24.10.2019 представник позивача просила долучити до матеріалів справи подані 24.10.2019 докази та пояснення.

Відповідач проти долучення нових доказів заперечував.

Суд долучив подані позивачем докази до матеріалів справи, однак не прийняв їх до розгляду, оскільки, вони були подані після початку розгляду справи по суті, тобто поза межами строків, передбачених ГПК України та без обґрунтування причин пропуску відповідних строків. Письмові пояснення позивача будуть враховані судом при прийнятті рішення.

Оскільки, відповідач висловив сумніви щодо справжності копії договору, долученої позивачем, суд оголосив перерву в судовому засіданні 24.10.2019 до 21.11.2019 та зобов`язав сторін надати суду оригінали договору від 17.12.2015 про транспортування газу, укладеного між сторонами.

15.11.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказано про вилучення оригіналу договору № -09/15-553 від 17.12.2015 слідчими органами і неможливість його подання до суду. Крім того, позивач зазначив, що інші договори крім № -09/15-553 від 17.12.2015 між сторонами 17.12.2015 не укладались.

20.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він проти позову заперечує.

В судовому засіданні 21.11.2019 судом оглянуто наданий відповідачем оригінал договору № від 17.12.2015.

Судом в судовому засіданні 21.11.2019 оголошено перерву до 09.12.2019 та зобов`язано відповідача надати титульну сторінку договору, поданого в рамках справи, що розглядається Верховним Судом, позивача зобов`язано надати письмові пояснення з приводу номеру договору укладеного з відповідачем.

06.12.2019 через канцелярію суду відповідачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що порядок обліку газу регламентовано виключно нормативними актами, а не договором про транспортування природного газу. Відповідачем долучено копію договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, укладеного між сторонами.

09.12.2019 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що відповідачем було проставлено свій номер на договорі, а позивачем додано частину свого реєстраційного номеру у документообігу, яка помилково не була проставлена на примірнику відповідача. Договір транспортування природного газу № -09/15-553 від 17.12.2015 та договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 є єдиним договором між підприємствами, екземпляри за змістом та умовами є тотожними, автентичними, не містять будь-яких відмінностей.

В судовому засіданні 09.12.2019 позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору № -09/15-553 від 17.12.2015.

Суд відзначає, що докази, подані під час розгляду справи по суті, судом не досліджуються, окрім договору транспортування природного газу від 17.12.2015, укладеного між сторонами.

Представник позивача у судовому засіданні 09.12.2019 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених в заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд відзначає, що ним було враховано подані сторонами екземпляри договору та надані ними пояснення, з яких вбачається, що між сторонами був укладений договір транспортування природного газу № від 17.12.2015, інших договорів транспортування природного газу сторонами не укладалось 17.12.2015, а номер № -09/15-553 містить частину внутрішньої реєстрації документації позивачем та є договором № від 17.12.2015, укладеним між сторонами.

Суду не надано належних, допустимих та вірогідних доказів того, що договір № -09/15-553 від 17.12.2015 і договір № від 17.12.2015 є різними правочинами. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за своїм змістом, вищезазначені тексти договорів підтверджують вчинення одного і того ж правочину.

Оскільки, у відповідача в наявності є договір саме за № і позивач не заперечує тих обставин, що між сторонами укладався саме договір № , а додаток до номеру -09/15-553 є лише внутрішньою реєстраційною нумераціє позивача, і судом встановлено ідентичність обох екземплярів договорів, суд розглядає укладений сторонами правочин саме як договір № від 17.12.2015.

Отже, 17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (оператор) та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" (замовник) було укладено Договір на транспортування природного газу № , відповідно до умов якого ПАТ "Укртрансгаз" надає ПАТ "Харківміськгаз" послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому Договорі, а ПАТ "Харківміськгаз" сплачує ПАТ "Укртрансгаз" встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг (пункт 2.1. Договору).

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (пункт 2.2. Договору).

Умовами пункту 2.3-2.5. Договору передбачено, що послуги, які можуть бути надані ПАТ "Харківміськгаз" за цим Договором: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); послуга балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування). Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка № 1 та/або № 2 до цього договору. Приймання-передача газу. Документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу.

Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.6 договору) .

Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі (п. 2.7 договору) .

Згідно п. 2.8 договору додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газобудівне підприємство або виробник біогазу.

Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання - передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, визначення та перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу ГТС та з урахуванням цього договору. Окремим додатком 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи/прямим споживачем/газовидобувним підприємством/виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника. На кожну фізичну точку входу/виходу до/з газотранспортної системи складається акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін який має містити схему потоків газу через вузол обліку природного газу (ВОГ), його місце розташування на схемі, межу балансової належності та за необхідності схематичне позначення іншого обладнання чи засобів вимірювальної техніки (ЗВТ). (пункт 5.1., 5.4, 5.5 Договору).

Згідно п. 8.2 договору у разі якщо Замовник є прямим споживачем, потужність (Wmax) у фізичних точках виходу з газотранспортної системи до прямого споживача визначається за величиною максимальної витрати (об`єму) газу за годину за стандартних умов, розрахованою за значеннями максимального абсолютного робочого тиску газу (Рmax абс), та величиною максимальної витрати (q max) за робочих умов комерційних ВОГ, що визначені у додатку 3 до цього Договору. При цьому для точок виходу з газотранспортної системи до прямого споживача при використанні методу змінного перепаду тиску із застосуванням звужуючих пристроїв потужність визначається за значенням максимальної витрати за стандартних умов, вказаної у Протоколі розрахунку параметрів витратоміра, за заданими характеристиками звужуючого пристрою і що видається уповноваженим органом у сфері метрології. (Надалі зазначено формулу визначення потужності). При цьому для точок, зазначених у цьому пункті, величина замовленої потужності за додатком 1 до цього Договору визначається на підставі потужності точок, визначеної у додатку 3 до цього Договору, з урахуванням такого: якщо на комерційному ВОГ (ПВВГ) встановлено два і більше вимірювальних трубопроводів на базі лічильників газу та/або за методом змінного перепаду тиску, які обліковують природний газ в одному напрямку передачі газу (та які працюють почергово, наприклад за необхідності окремого обліку у міжсезонні періоди тощо), величина потужності визначається за вимірювальним трубопроводом, що має найбільшу максимальну вимірювану об`ємну витрату природного газу; якщо на комерційному ВОГ (ПВВГ) встановлено два і більше вимірювальних трубопроводів на базі лічильників газу та/або за методом змінного перепаду тиску, які Обліковують природний газ в одному напрямку передачі газу (та які працюють одночасно) або які обліковують природний газ за різними напрямками передачі газу, величина потужності визначається за сумою максимальних вимірюваних об`ємів витрат природного газу вищезгаданими вимірювальними трубопроводами.

Згідно п. 11.1- 11.4 договору послуги, які надаються за цим Договором, за винятком послуг балансування, оформлюються Оператором і Замовником актами наданих послуг. Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Оператора. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути Оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього Договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість послуг визначається за даними Оператора. Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого Замовником відповідно до Кодексу та розділу IX цього Договору.

Відповідно до п. 17.1, 17.2 договору цей Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами Сторін.

До матеріалів справи долучена додаток № 3 "Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу", згідно якого: ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС ТЕЦ-5 м. Харків) встановлений до вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 2,400 МПа, максимальні витрати газу - 2775216 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-1 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5308824 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-2 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5290848 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-3 м. Харків (міські і селищні нитки)) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 1076568 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-4 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 4937760 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016. Додаток підписаний та скріплений печатками обох контрагентів.

Відповідач звернувся до позивача з листом від 29.01.2018 № 1001ВИХ-18-500, яким направив для підписання позивачем уточнюючий додаток № 3 (Перелік комерційних вузлів обліку газу), згідно якого: ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС ТЕЦ-5 м. Харків) встановлений до вузла редукування, ультразвуковий лічильник газу, Рmax абсолютне - 5,500 МПа, максимальні витрати газу - 17160000 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-1 м. Харків) встановлений до вузла редукування, ультразвуковий лічильник газу, Рmax абсолютне - 2,600 МПа, максимальні витрати газу - 8112000 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-2 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 5290848 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-3 м. Харків (міські і селищні нитки)) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 1076568 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016; ПППГ (ГРС, ПВВГ) - в м. Харків (ГРС-4 м. Харків) встановлений після вузла редукування, метод змінного перепаду тиску, Рmax абсолютне - 0,400 МПа, максимальні витрати газу - 4937760 м. куб, реквізити акту розмежування балансової належності газопроводів - № б/н від 21.11.2016.

Отже згідно запропонованого відповідачем переліку були внесені зміни до п. 1, 2 щодо місця встановлення та типу ВОГ, збільшено Рmax абсолютне та збільшені максимальні витрати газу комерційним вузлом обліку за добу за стандартних умов.

У відповідь на лист відповідача позивач направив відповідачу лист № Км02.5.2-ЛВ-4186-0218 від 23.02.2018, з зазначенням, що станом на поточну дату сторонами договору належним чином оформлено додаток № 3, в якому зазначені прийняті в експлуатацію та опломбовані згідно з нормами діючого законодавства комерційні вузли обліку природного газу, встановлені у пунктах приймання-передачі газу. Позивач вказав, що він заперечував щодо прийняття в експлуатацію нових ВОЗ через невідповідність вимогам чинних нормативних документів. Крім того максимальні витрати нових ВОЗ штучно завищені, що призведе до необґрунтованого збільшення потужності приєднання та відповідно плати за неї. А тому проект уточненого додатку № 3 був повернутий відповідачу без підписання.

26.02.2018 відповідач повторно звернувся до позивача з листом № 1001ВИХ-18-1033 та проханням підписати уточнений додаток № 3.

Позивач надав відповідь № Км02.5.2-ЛВ-5122-0318 від 23.03.2018, в якій погоджувався підписати уточнений додаток № 3 з протоколом розбіжностей.

Додаток № 3 з протоколом розбіжностей не був підписаний відповідачем.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Сторонами не надано суду належних та допустимих доказів передачі спору на вирішення в судовому порядку.

Отже станом на день розгляду справи чинним є підписаний обома сторонами додаток № 3 до договору № від 17.12.2015 (Перелік комерційних вузлів обліку газу) в первинній редакції.

Відповідно до ст. 5, розділу І Кодексу газотранспортної системи (в редакції чинній на момент укладення договору) договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги); розподіл потужності - частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу; розподілена (договірна) потужність - частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно ч. 1 ст. 1 Розділу УІІІ Кодексу ГТС (в чинній на момент укладення договору редакції) одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу; комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) - вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні об`єму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про забезпечення комерційного обліку природного газу " вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами; комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.

Згідно чинної редакції ч. 1, 10, 11 ст. 1 Розділу УІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної торгової точки. Замовлені величини розподілу потужності визначаються додатком до договору транспортування природного газу. Договір транспортування та додатки складаються українською мовою. За письмовим зверненням замовника послуг транспортування оператор газотранспортної системи надає договір транспортування українською та англійською мовами.

Отже договір є основним документом, який регламентує та регулює правовідносини між контрагентами (оператором та споживачем).

Відповідно до ч. 3-5, 7 ст. 2 розділу ІІІ Кодексу ГТС комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи. На газорозподільній станції комерційні ВОГ (ПВВГ) можуть бути встановлені на газопроводі високого тиску до вузла редукування, а на газопроводі низького тиску після вузла редукування. Якщо комерційні ВОГ (ПВВГ), у тому числі прикордонні ГВС (ПВВГ) як у точці входу, так і точці виходу розташовані до (після) межі балансової належності, обсяг переданого газу зменшується (збільшується) на розрахункову величину виробничо-технологічних витрат на ділянці між цим комерційним ВОГ (ПВВГ) і межею балансового розподілу суміжних суб`єктів господарювання. Обсяги інших виробничо-технологічних витрат природного газу після комерційного вузла обліку газу на газорозподільних станціях, у тому числі на газорегулюючому обладнанні, запобіжних пристроях, скидних клапанах, продувних свічках тощо, визначаються за результатами інструментального визначення обсягів виробничо-технологічних витрат, що провадиться за графіком або розрахунком погодженими сторонами.

Відповідачем не заперечено та не спростовано заявлених позивачем обставин, що згідно уточненого додатку № 3 нові комерційні ВОГ встановлено не на межі балансової належності, що згідно Кодексу ГТС має бути врегульовано сторонами, оскільки, передбачає додаткові витрати замовника. А оскільки, сторонами не погоджено зміни місця розташування комерційних ВОГ, то сторони мають керуватись умовами підписаного та обов`язкового до виконання договору.

З огляду на заявлені позовні вимоги у даній справі, суд відзначає, що спір між сторонами щодо відповідності вимогам чинного законодавства введення в експлуатацію нових комерційних ВОГ та їх відповідність державним стандартам не входить до предмету доказування у даній справі та відповідно не досліджується судом. Суд відзначає, що використання приладів обліку природного газу, не повірених або не атестованих в установленому порядку є правопорушенням на ринку природного газу, за яке суб`єкти ринку несуть відповідальність у встановленому законом порядку. З огляду на вищезазначене судом не оцінюються додані до матеріалів справи листування щодо введення в експлуатацію нових комерційних ВОЗ., оскільки, вони не впливають на предмет доказування у даній справі.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поки сторонами шляхом внесення відповідних змін до договору № від 17.12.2015 не погоджено використання нових комерційних ВОГ, до виконання є обов`язковим договір з усіма додатками, в погодженій сторонами редакції. А тому заперечення відповідача, з посиланням на Кодекс ГТС на його право як оператора використовувати свої комерційні ВОЗ не спростовують його обов`язку виконувати умови підписаного ним же договору. Крім того, посилання відповідача, що додатком № 3 на нього не покладено обов`язків, спростовуються самим додатком № 3 договору та його умовами, які регламентують порядок обліку про транспортованого газу.

Оскільки, відповідач у своїх заперечення по суті спору заперечував його обов`язок при здійсненні розрахунків протранспортованого газу дотримуватись умов погоджених сторонами в додатку № 3 до договору № від 17.12.2015, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача визначати обсяг протранспортованого газу згідно умов договору № від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3 до договору є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання дій по визначенню обсягів про транспортованого газу за ВОЗ, що не вказані у додатку № 3 до договору транспортування природного газу № від 17.12.2015, неправомірними.

До матеріалів справи позивачем долучено акти приймання-передачі природного газу з листами зауваженнями до актів. В листах-зауваженнях позивач наголошує, що на його думку облік газу має здійснюватись в точках обліку, погоджених в додатку № 3 до договору № від 17.12.2015. Натомість відповідач обліковує газ по лічильниках не належним чином введених в експлуатацію і не прийнятих в експлуатацію позивачем. Всі долучені акти підписані позивачем з застереженням щодо обсягу отриманого газу. Акт від 05.01.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 208878173 куб м, згідно даних позивача - 199405711 куб м; акт від 05.02.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 244937426 куб м, згідно даних позивача - 233624200 куб м; акт від 05.03.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 233895447 куб м, згідно даних позивача - 223202598 куб м; акт від 05.04.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 237250172 куб м, згідно даних позивача - 225494618 куб м; акт від 05.05.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 90130541 куб м, згідно даних позивача - 87898475 куб м; акт від 05.06.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 48459683 куб м, згідно даних позивача - 48264102 куб м; акт від 05.07.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 21203551 куб м, згідно даних позивача - 21020197 куб м; акт від 03.08.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 18153868 куб м, згідно даних позивача - 17974114 куб м; акт від 05.09.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 16195983 куб м, згідно даних позивача - 16022053 куб м; акт від 05.10.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 2302138 куб м, згідно даних позивача - 22790125 куб м; акт від 05.11.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 65556032 куб м, згідно даних позивача - 63926715 куб м; акт від 05.12.2018 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 196741599 куб м, згідно даних позивача - 187793441 куб м; акт від 04.01.2019 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 252075602 куб м, згідно даних позивача - 240778648 куб м; акт від 05.02.2019 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 264268070 куб м, згідно даних позивача - 253081836 куб м; акт від 05.03.2019 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 212856509 куб м, згідно даних позивача - 203859807 куб м; акт від 04.04.2019 згідно даних відповідача підтверджує передачу газу у кількості 182648772 куб м, згідно даних позивача - 174990552 куб м.

Відповідач наголошує, що вони підписані сторонами на виконання технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу на газорозподільних станціях від 25.08.2006.

Проте, як уже було зазначено вище судом, в актах відсутнє посилання на конкретний правочин між сторонами, натомість, суд відзначає, що предметом технічної угоди від 25.08.2006 є також не постачання газу, а його транспортування. Однак, суд погоджується з доводами відповідача, що договором № від 17.12.2015 передбачено підписання актів надання послуг, а не актів приймання-передачі природного газу.

В долучених до матеріалах справи актах не вказано на виконання умов, якого саме договору, вони підписані сторонами. Однак, долучені до матеріалів справи акти підтверджують, що облік протранспортованого природного газу здійснювався відповідачем іншими ВОЗ, ніж визначені у додатку № 3 до договору № від 17.12.2015.

Суд відзначає, що заперечення відповідача, з приводу того, що договором № від 17.12.2015 не передбачено обов`язок визначати обсяг про транспортованого газу спростовуються умовами договору. Оскільки розділ 5 договору № від 17.12.2015 передбачає облік і якість газу, отже ним передбачено порядок здійснення комерційного обліку природного газу.

Крім того, суд відзначає, що, як встановлено у ч. 6 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положенням ст.20 Господарського кодексу України, в якій передбачено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В цих нормах передбачається певна низка заходів, за допомогою яких потерпіла особа забезпечує реалізацію права на захист свого порушеного права чи інтересу, які в сукупності своїй утворюють відповідний правовий механізм захисту прав особи, який міститься в кожній галузі права.

Позивач просить захистити його право шляхом визнання дій відповідача по визначенню обсягу протранспортованого газу за ВОЗ, які не вказані в додатку № 3 до договору № від 17.12.2015, протиправними. Натомість, визнання відповідних дій відповідача протиправними не спричинить відновлення права позивача, обумовленого договором, на облік протранспортованого газу, згідно умов укладеного між сторонами договору. Тобто, обраний позивачами спосіб захисту свого права шляхом визнання дій відповідача протиправними, не забезпечує реального захисту права, яке на думку позивача є порушеним, оскільки, не відновить порушеного права.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з нормами статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення (вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 № 911/1563/17).

Суд також враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування.

Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.

З огляду на те, що відповідачем обрано не ефективний спосіб захисту, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині визнання дій відповідача протиправними.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Акціонерне товариство "Укртрансгаз" визначати обсяг про транспортованого природного газу згідно умов договору № від 17.12.2015, вказаних у додатку № 3.

3. В частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Акціонерного товариства "Укртрансгаз" по визначенню обсягів про транспортованого природного газу за вузлами обліку природного газу, що не вказані в додатку № 3 до договору транспортування природного газу № -09/15-553 від 17.12.2015 - відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вулиця Москалівська, 57/59, ідентифікаційний код 03359552) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 19.12.2019

Суддя І.В.Усатенко