Справа № 909/574/18
Судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Студенця В.І.
у справі № 909/574/18
за позовом Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
до 1) Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, 2) Департаменту будівництва житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації
про стягнення заборгованості в сумі 14 191 900, 00 грн
за касаційною скаргою Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019
(головуючий суддя Зварич О.В., судді Дубник О.П., Кравчук Н.М.)
ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області та до Департаменту будівництва житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації про стягнення 14 191 914, 00 грн у зв`язку з неналежним виконанням умов договору №12 від 24.03.2017 в частині оплати виконаних робіт.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 позов задоволено частково. Суд стягнув зі Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області на користь ДП "Івано-Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - 14 191 900, 00 грн заборгованості (основного боргу, інфляційних втрат та 3%річних). В решті позову відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Кролевець О.А. - головуючий, судді: Губенко Н.М., Студенець В.І., від 03.12.2019 постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням Верховного Суду від 03.12.2019 вважаю за необхідне в порядку частини 3 статті 34 Господарського процесуального кодексу України письмово викласти свою окрему думку.

Так, залишаючи без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.06.2019, судді касаційного суду погодилися з висновками суду апеляційної інстанції про те, що необхідною умовою розрахунку замовника з підрядником є наявність, підписаних уповноваженими представниками сторін, актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма №КБ-3). При цьому враховано, що судом апеляційної інстанції встановлено, що в умовах договору сторони чітко визначили перелік двосторонніх документів, які сукупно підтверджують факт виконання підрядних робіт та, відповідно, є підставою для їх оплати - акти приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма № КБ-3).

Разом з тим судом касаційної інстанції не врахованого такого.

Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з договору підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18.

Окрім того, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції було встановлено, що акти приймання виконання будівельних робіт, копії яких знаходяться в матеріалах справи, не підписані відповідачем, проте частина актів має відмітку відділу технічного контролю та інвестиційно-кошторисного відділу або одного з відділів Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області (замовника).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши, обставини передання актів виконаних робіт замовнику, не врахував обставини їх непідписання замовником, не перевірив причини з яких відповідні акти не були підписані, а також наслідки таких дій замовника, виходячи з норм статей 853, 882 Цивільного кодексу України.

При цьому, зазначаючи, що в матеріалах даної справи відсутні довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф.№КБ-3), а також відсутні докази направлення (вручення) позивачем цих довідок відповідачеві для підписання, як суд апеляційної інстанції, так і суд касаційної інстанції не взяли до уваги те, що акти виконаних робіт є первинними документами, оскільки фіксують факт здійснення господарської операції, а відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 914/1556/17).

Також вважаю, що суд апеляційної інстанції всупереч вимог пункту 4 частини 5 статті 13 та частини 1 статті 267 Господарського процесуального кодексу України не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи.

Суддя В. Студенець