ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

16.12.2019 Справа № 920/1227/19
Суддя господарського суду Сумської області Яковенко В.В., розглянувши заяву № 203 від 09.12.2019 приватного підприємства «Жилкомсервіс» (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул.. Чкалова, 27А, ) до боржника - фізичної особи-підприємця Портної Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 1/2 ч), ІПН НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу про стягнення з боржника - фізичної особи-підприємця Портної Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 1/2 ч), ІПН НОМЕР_1 ) 3618,75 грн. заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території; витребування докмуентів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Жилкомсервіс» звернулося до господарського суду Сумської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Портної Марини Миколаївни 3618,75 грн. заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, а також просить суд витребувати з Охтирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Сумській області довідку про ідентифікаційний податковий номер боржника.

Дослідивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у видачу судового наказу з огляду на наступне.

Виходячи з загальних засад наказного провадження та встановленого порядку розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом статей 148, 154 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд розглядає заяву про видачу судового наказу без судового засідання і повідомлення заявника та боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

До заяви додано копію платіжного доручення № 1221 від 09.12.2019.

Так, частиною 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір перераховується в безготівковій або готівковій формі.

Відповідно до пункту 2.21 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 7 від 21.02.2013 платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Ураховуючи вищенаведене, суд зазначає, що документом про сплату судового збору є оригінал платіжного доручення установи банку або відділення поштового зв`язку, які прийняли платіж, платіжне доручення в оригіналі, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення.

Однак, в якості доказу сплати судового збору за подання вищевказаної заяви заявником додано копію платіжного доручення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не додержано вимог, встановлених п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, а саме не надано належних документів, що підтверджують сплату судового збору.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що відповідно до п.5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Заявником до заяви додані в якості письмових доказів документи, які не відповідають вимогам ст. 91 ГПК України, оскільки письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, а заявником додані до заяви ксерокопії документів, які не можуть вважатися належними доказами.

Крім того згідно з ч. 5 ст. 91 ГПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Крім того, відсутність у наказному провадженні етапу судового розгляду вимог стягувача, виключає, зокрема, можливість витребування документів.

Отже вимога заявника про витребування документів нормами процесуального законодавства не передбачена у наказному провадженні.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 ГПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.. 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Оскільки заявником не подано суду належних документів, що підтверджують сплату судового збору, належним чином засвідчених копій документів доданих до заяви, заявлена заявником вимога про витребування документів не підлягає розгляду в наказному порядку, у видачі судового наказу належить відмовити.

Керуючись статтями 148, 152, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити приватному підприємству «Жилкомсервіс» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Портної Марини Миколаївни ( АДРЕСА_1 1/2 ч), ІПН НОМЕР_1 ) 3618,75 грн. заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території та витребування документів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки визначені ст. 256 ГПК України.

Ухвала підписана 16.12.2019.

Суддя В.В. Яковенко