Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/1058/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Маковій О.Є., адвокат, ордер серія ЖТ №31388 від 25.11.19,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" (м.Бровари, Київська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД (м.Житомир)

про стягнення 34977,06 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД про стягнення 34977,06грн, з яких: 17990,58грн основного боргу, 6389,65грн пені, 8995,29грн штрафу, 1601,54грн інфляційних втрат за невиконання умов договору АСС №0560/14-009 технічного обслуговування транспортного засобу від 01.04.2015.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 28.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.11.2019 відкладено розгляд справи по суті на 12.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 12.12.2019 подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії замовлень на обслуговування №ARM0022145 від 03.08.2018, №ARM0022145 від 03.08.2018; акт прийому-передачі ДТЗ його складових для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 03.08.2018; податкових накладних №447 від 08.08.2018, №1745 від 22.04.2018; квитанцій про реєстрацію податкових накладних від 05.05.2018 та від 23.08.2019. Також надав розрахунок пені та втрат від інфляції від 12.12.2019, згідно з яким сума пені становить 6382,27грн, сума інфляційних - 2679,64грн.

Так, згідно приписів п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що за змістом наведеної норми, збільшення або зменшення позовних вимог при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження можливе лише до початку першого судового засідання, яке у даному випадку відбулось 27.11.2019 року за участю представника позивача, суд не бере до уваги наданий представником позивача розрахунок пені та втрат від інфляції від 12.12.2019, та здійснює розгляд справи в межах позовних вимог, викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини 2 статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 80 ГПК України).

Судом враховується, що дана справа прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.1 ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст.114 ГПК України).

За приписами ч.8 ст.80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У відповідності до ч.9 ст.80 ГПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи; суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Представником позивача доказів направлення документів та матеріалів, які додані ним до клопотання про долучення доказів від 12.12.2019, всупереч вимогам ч.9 ст.80 ГПК України, позивачу не надано, а також не доведено неможливість подачі документів доданих до клопотання про приєднання документів разом з поданням позовної заяви, у зв`язку з чим, суд залишає їх без розгляду. Вказані документи судом приєднано до матеріалів справи.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судові засідання 27.11.2019 та 12.12.2019 повноважного представника не направив, відзиву на позов не подав. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення №049 про вручення поштового відправлення (а.с.71).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка відповідача в засідання суду, не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" (виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД (замовник/відповідач) укладено договір АСС №0560/14-009 технічного обслуговування транспортного засобу (далі - договір) (а.с.32-34).

Відповідно до п.1.1. договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів чи їх складових частин (надалі - послуги), а замовник бере на себе зобов`язання прийняти й оплатити послуги надані за цим договором, а також вартість використаних матеріалів (запасних частин) виконавця в розмірі, строки та в порядку, що передбачені умовами цього договору.

Згідно з п.1.2 договору, вартість послуг щодо кожного виду робіт, запасних частин та матеріалів визначається за цінами виконавця на момент формування замовлення яке складається за формою передбаченою "Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів", затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615 (далі - "Правила").

Вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт і вказуються в замовленнях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.4 договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору вартість послуг, запасних частин та матеріалів визначається виконавцем на момент формування замовлення на виконання робіт з технічного обслуговування та вказується в рахунку - фактурі, який формує виконавець на підставі замовлення на виконання робіт.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що ціна договору складається із сум вартості кожного замовлення на виконання робіт з технічного обслуговування.

Відповідно до пункту 2.3. договору, замовник сплачує виконавцеві повну вартість наданих послуг та використаних запасних частин протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт, якщо інше не погоджено сторонами. Оплата замовлених запчастин здійснюється на умовах попередньої оплати.

За пунктом 2.5 договору сторонами погоджено, що послуги передбачені цим договором, вважаються наданими з моменту підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) Акту виконаних робіт, якщо інше не погоджено цим договором.

Згідно з пунктом 4.6 договору, при виявленні недоліків щодо якості та об`єму робіт замовник повинен зазначити про такі в Акті виконаних робіт. Якщо замовником було підписано Акт виконаних робіт без внесення в нього зауважень щодо комплектності та стану автомобіля, виконавець вважається таким, що надав послуги у відповідності до замовлення та умов договору.

Термін дії договору складає 12 місяців з моменту підписання договору (пункт 8.1 договору).

Відповідно до пункту 8.2 договору, якщо жодна зі сторін договору в 30 денний строк до моменту його закінчення не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, останній вважається таким, що продовжує свою дію на той же строк та на тих же умовах.

Договір підписаний представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

В матеріалах справи відсутні докази того, що котрась із сторін в 30 денний строк до моменту його закінчення повідомляла іншу сторону про намір розірвати договір, відповідно, з огляду на погоджені в п.8.2 договору умови, договір продовжив свою дію на наступні роки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного договору, позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 17990,58грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт: №ARM0015004 від 22.04.2018 на суму 3477,28грн та №ARM0022145 від 08.08.2018 на суму 14513,30грн, а також довіреністю (а.с.35-38,39).

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як зазначалось вище, пунктом 2.3 договору сторони домовились, що замовник сплачує виконавцеві повну вартість наданих послуг та використаних запасних частин протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт, якщо інше не погоджено сторонами.

Таким чином, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків, за отримані послуги відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок:

- за актом виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018 в строк до 27.04.2018;

- за актом виконаних робіт №ARM0022145 від 08.08.2018 в строк до 15.08.2018.

Проте, відповідач у зазначені строки свої зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг за актами виконаних робіт не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в загальній сумі 17990,58грн (3477,28грн+14513,30грн).

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отримані послуги у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 17990,58грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 17990,58грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 6389,65грн пені, 8995,29грн штрафу та 1601,54грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, штрафу та інфляційних втрат, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.2 та ч.3 ст.549 ЦК України).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 5.1 договору, у разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань по даному договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з цим договором, а у питаннях не врегульованих ним - положеннями чинного законодавства України.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати вартості наданих послуг за договором на строк понад 6 (шість) банківських днів, замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, штраф розмірі 50% від простроченої (неоплаченої) суми боргу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період заборгованості, за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до поданого розрахунку, позивачем за прострочення відповідачем виконання зобов`язання нараховано пеню в сумі 6389,65грн за період з 20.09.2018 по 20.09.2019 та штраф у сумі 8995,29грн (17990,58грн х50%)(розрахунок а.с.8-9).

Судом встановлено, що при нарахування пені за прострочку оплати за послуги надані позивачем за договором АСС №0560/14-009, позивач не врахував обмеження визначені ч.6 ст.232 ГК України та нарахував пеню протягом року до звернення з даним позовом, а не з моменту прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Аналогічна правова позиція наведена у численних судових актах касаційної інстанції, у тому числі і у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

У даному випадку, договір АСС №0560/14-009 технічного обслуговування транспортного засобу від 01.04.2015 не передбачає іншого періоду нарахування пені, ніж визначено ч.6 ст.232 ГК України.

Згідно з розрахунком (а.с.8-9) позивач нараховував пеню на заборгованість розмірі 17990,58грн по актах виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018 та №ARM0022145 від 08.08.2018 починаючи з 20.09.2018 по 20.09.2019, тобто в межах року до моменту звернення з даним позовом.

Водночас, у даному випадку, прострочення оплати за послуги по вказаних актах виконаних робіт настає за умовами п.5.2 договору на шостий банківський день, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимоги стосовно пені з початку періоду прострочення, тобто з шостого банківського дня від строку коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд розглядає позовні вимоги та перевіряє їх правомірність нарахування в межах визначених та заявлених позивачем.

Таким чином, з огляду на наведене та погоджені в договорі АСС №0560/14-009 від 01.04.2015 умови оплати, прострочка оплати починається:

- за послуги, надані за актом виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018 на суму 3477,28грн з 02.05.2018 (в межах заявлених періодів датою початку нарахування пені позивач визначив 20.09.2018 (а.с.8-9));

- за послуги, надані за актом виконаних робіт №ARM0022145 від 08.08.2018 на суму 14513,30грн з 16.08.2018 (в межах заявлених вимог датою початку нарахування пені позивач визначив 20.09.2018 (а.с.8-9)).

Відповідно, зважаючи на викладене, погоджені в п.5.2 договору АСС №0560/14-009 умови, а також вимоги ч.6 ст.232 ГК України, суд встановив, що правомірним є нарахування пені в загальній сумі 2298,07грн, а саме:

- за актом виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018: на суму боргу 3477,28грн за період з 20.09.2018 по 02.11.2018, сума пені становить 150,90грн;

- за актом виконаних робіт №ARM0022145 від 08.08.2018: на суму боргу 14513,30грн за період з 20.09.2018 по 16.02.2019, сума пені становить 2147,17грн;

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 2298,07грн підлягають задоволенню. У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 4091,58грн (6389,65грн-2298,07грн) є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

З урахуванням того, що відповідачем допущено прострочення оплати товару більш ніж на 6 банківських днів, здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань штрафу, відповідно до погоджених в п.5.2 договору умов, суд встановив, що правомірним є нарахування штрафу в розмірі 50% від суми заборгованості в розмірі 8995,29грн за несвоєчасну оплату послуг: 17990,58грнх50%= 8995,29грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 8995,29грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд враховує вищенаведене, а також таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 1601,54грн за період з 22.04.2018 по 20.09.2019 на суму заборгованості 17990,00грн (розрахунок а.с.9).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат, з огляду на встановлені вище строки прострочення виконання зобов`язання окремо по кожному акту та з урахуванням визначених позивачем періодів та сум на які здійснено таке нарахування, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування інфляційних втрат в загальній сумі 1696,28грн, на заборгованість:

- за актом виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018: на суму боргу 3477,28грн за період з 02.05.2018 по 20.09.2019 - у розмірі 305,80грн;

- за актом виконаних робіт №ARM0022145 від 08.08.2018: на суму боргу 14513,30грн за період з 16.08.2018 по 20.09.2019 - у розмірі 1387,66грн.

Судом враховується, що обґрунтованою є сума 1696,28грн інфляційних втрат, однак позивачем заявлено до стягнення 1601,54грн, тобто меншу суму, що є його правом.

Отже, заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення 1601,54грн інфляційних втрат господарський суд вважає обґрунтованими та задовольняє позов в цій частині.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 17990,58грн основного боргу, 2298,07грн пені, 8995,29грн штрафу, 1601,54грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 4091,58грн пені суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується витрат на надання правової допомоги у розмірі 5000,00грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Судом встановлено, що 05.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" (замовник) та адвокатом Грушовець Аліною Сергіївною (виконавець) було укладено договір №05/09-19 про надання правничої допомоги, за умовами якого замовник в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатках до нього, надає завдання, а виконавець бере на себе зобов`язання відповідно до завдання замовника надавати йому юридичні (адвокатські) послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором та додатках до нього (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору, за послуги, що надаються виконавцем в рамках цього договору замовник сплачує виконавцю плату, розмір якої узгоджується сторонами та визначаються в додатку до даного договору.

05.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" та адвокатом Грушовець Аліною Сергіївною було складено та підписано Додаток №1 до договору №05/09-19 про надання правничої допомоги від 05.09.2019, відповідно до п.1 якого сторони погодили, що виконавець зобов`язується проаналізувати надані замовником документи, озвучити замовнику правову позицію по справі, підготувати позовну заяву про стягнення з ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД простроченої заборгованості по Актах виконаних робіт №ARM0015004 від 22.04.2018 року та №ARM0022145 від 08.08.2018 року, подати (надіслати) таку позовну заяву з додатками ТОВ "ЯНЕІР" ЛТД, а також здійснити подачу позовної заяви до Господарського суду Житомирської області.

Розмір винагороди за вищевказані послуги становить 5000 (п`ять тисяч) грн. без ПДВ.

Замовник сплачує виконавцю винагороду за надані послуги протягом 3-х календарних днів з моменту написання позовної заяви та надання виконавцем акту наданих послуг (а.с.44).

20.09.2019 актом наданих послуг ТОВ "Арма Моторс" та адвокат Грушовець А.С. погодили, що вартість послуг включаючи передоплату відправлення позовної заяви сторонам по справі та подачу до Господарського суду міста Києва становить 5000,00грн (а.с.45).

У вказаному акті наданих послуг від 20.09.2019 вказано, що жодних претензій по якості та обсягу наданих послуг замовник не має.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Отже, керуючись приписами ст.129 ГПК України, враховуючи, що позивачем підтверджено правовий статус представника - адвоката, надано докази оплати послуг прийнятих згідно з актом виконаних робіт від 20.09.2019 по наданню правової допомоги в Господарському суді Житомирської області, оцінивши заявлені до стягнення витрати, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, з урахуванням всіх аспектів цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на підготовку матеріалів як кваліфікований фахівець, суд встановив, що сума витрат на професійну правничу допомогу, яка заявлена до стягнення, погоджена сторонами, узгоджена з предметом позову, наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг та обсягом таких послуг.

Факт понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн підтверджується платіжним дорученням №100824750 від 20.09.2019 (а.с.46).

Відповідач заперечень стосовно заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу не подав, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, суд дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 4415,11грн. Витрати на оплату послуг адвоката в частині стягнення 584,89грн господарським судом покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯНЕІР" ЛТД (10007, Житомирська область, м.Житомир, вул.Авіаторів, буд.9; ідентифікаційний код 38267160) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арма Моторс" (07400, Київська область, м.Бровари, вул. Старотроїцька, буд.42; ідентифікаційний код 34356004):

- 17990,58грн основного боргу,

- 2298,07грн пені,

- 8995,29грн штрафу,

- 1601,54грн інфляційних втрат,

- 4415,11грн витрат на оплату послуг адвоката,

- 1696,28грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.12.19

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2 -4 - позивачу (рек. з повід.) за трьома адресами:

- 07400, Київська область, м.Бровари, вул. Старотроїцька, буд.42 (рек. з пов.),

- 03134, м.Київ, вул. Кільцева дорога, буд.18 (рек. з пов.),

- представнику заявника - адвокату Грушовець А.С. - 08150, Київська область, м.Бровари, вул.Крилова, 18 (рек. з пов.),

5 - відповідачу (рек. з пов.).