ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2019 р. Справа№ 910/9764/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 (повний текст рішення складено 19.09.2019)

у справі №910/9764/19 (суддя Пукшин Л.Г.)

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"

про стягнення 27 637,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 27 637,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати у визначений строк, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 27 637, 91 грн., з яких: 21 874, 89 грн. - пеня, 2 207, 19 грн. - 3% річних, 3 555, 83 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 % річних у розмірі 2 011 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 555 грн. 83 коп., пеню у розмірі 9 866 грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 1 758 грн. 53 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем було допущено помилку про обрахуванні пені за грудень 2017 року, у зв`язку з чим місцевий господарський суд визнав обґрунтованою суму пені у розмірі 19 733, 60 грн., втім суд першої інстанції з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, наслідків порушення зобов`язання та вжиття останнім заходів до їх виконання, дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру нарахованої позивачем пені до 9 866, 80 грн. Щодо інфляційних втрат місцевий господарський суд дійшов висновку, що розрахунок позивача в цій частині є обґрунтованим та арифметично вірним. Однак, Господарський суд міста Києва здійснив власний розрахунок 3% річних та дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині піддягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 2 011, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/9764/19 в частині якою відмовлено у стягненні пені в розмірі 9 866, 80 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню у сумі 9 866, 80 грн.

Вимоги та доводив апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням розміру неустойки прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Тарасенко К.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/9764/19, вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/9764/19 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

30.10.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Державним підприємством "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України в Київській області" (споживач) укладено договір № 2572/1718-КП-41 постачання природного газу. (а.с. 13-22).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ обсягом до 490 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень - 5,0 тис. куб.м, листопад - 8,0 тис. куб. м., грудень 10,0 тис. куб. м. (IV кв. 2017 - 23,0), січень - 12,0 тис.куб.м., лютий - 8,0 тис. куб.м, березень -6,0 тис. куб.м. (І кв. 2018- 26,0).

За умовами п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться за кордоном України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п. 4.1. договору кількість газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 №2493.

Згідно із п.п. 5.1., 5.2. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4 942,00 грн за 1000 куб.м. (без урахування тарифів но послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ)-20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

За умовами п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.1., 8.2. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Матеріали справи містять акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 року відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв іпомортований природній газ за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання у листопаді 2017 року в обсязі 7,131 тис. куб. м. за ціною 7 907,20 грн. вартістю 67 663, 49 грн. (а.с. 25).

Окрім того матеріали справи містять акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 року зі змісту якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняття іпомортований природній газ за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання у грудні 2017 року в обсязі 5,476 тис. куб. м. за ціною 7 907, 20 грн. вартістю 51 959, 80 грн. (а.с. 26).

Вказані вище акти підписані та скріплені печатками сторін, а також не заперечуються сторонами.

Колегія суддів також звертає увагу, що в матеріалах справи наявна додаткова угода №1 від 24.04.2018 до договору постачання природного газу №2017/1718-КП-41 від 08.09.2017 року (а.с. 23), якою сторони додали п. 2.1. договору "Кількість та фізико-хімічні показники природного газу" договору наступним абзацом:

"Постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 23018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 86,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: квітень -50,0 тис.куб.м, травень -36,0 тис.куб.м.

Відповідно до п. 12.1. договору в редакції додаткової угоди №1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Також відповідно до додаткової угоди №2 від 22.08.2018 до договору постачання природного газу №2017/1718-КП-41 від 08.09.2017 сторони замінили по тексту договору "Державне підприємство "Групова котельня УМТ та ГЗ ГУМВС України в Київській області" на "Державне підприємство "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України". (а.с. 24).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять докази оплати відповідачем суми поставленого газу позивачем в розмірі 119 623, 29 грн., а саме виписка з банківського рахунку (а.с. 31-32) та платіжне доручення №719 від 01.08.2018 року. (а.с. 71).

Отже, спір у справі виник у зв`язку із порушенням, на думку позивача, встановленого сторонами строку оплати вартості природного газу з боку відповідача, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості у розмірі 27 637, 91 грн., яка складається із нарахованих 3% річних у розмірі 2 207, 19 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 555, 83 грн. та пені у розмірі 21 874, 89 грн.

Як вже було зазначено вище місцевий господарський суд своїм рішенням позовні вимоги задовольни частково, а саме здійснив власний розрахунок 3% річних та задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50%.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою апеляційного оскарження судового рішення позивачем є виключно питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок прострочення виконання зобов`язання за договором. Отже, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем виключно в частині відмови в позові про стягнення пені, то відповідно до приписів 269 Господарського процесуального кодексу України вказане рішення переглядається колегією суддів тільки в оскаржуваній частині.

У вирішенні сформульованого спірного питання Суд звертається до усталеної правової позиції Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постановах від 23.10.2019 року у справі № 917/101/19, від 13.05.2019 року у справі № 904/4071/18, від 27.03.2019 року у справі №912/1703/18, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 06.11.2019 року у справі №917/1638/18 та від 13.11.2019 року у справі №922/3529/18.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При цьому зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та його розмір.

Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципах господарського судочинства відповідно до статті 2 ГПК України.

У даному конкретному випадку при вирішенні питання зменшення пені суд першої інстанції врахував: погашення основного боргу; статус відповідача, який є державним підприємство та має важливе та стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Колегія суддів також звертає увагу, що матеріали справи містять фінансові звіти відповідача з яких вбачається збитковість підприємства у 2017-2018 роках. (а.с. 58-61).

Також, судом першої інстанції досліджено фінансові звіти Відповідача та встановлено наявність значних збитків в його господарській діяльності протягом 2016-2017 років.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, оскільки суд першої інстанції за наслідками оцінки за внутрішнім переконанням встановлених обставин справи в сукупності визначив, що даний випадок є винятковим для зменшення пені.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім того колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено обставин, які підтверджують понесення ним збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань. Тому посилання скаржника в апеляційній скарзі на не дослідження судом першої інстанції наявності збитків позивача є недоречним, оскільки саме на останнього в силу принципу змагальності господарського судочинства покладено тягар доведення відповідних обставин.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що фінансовий стан відповідача не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, не може свідчити про помилковість висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки це не було єдиною підставою для зменшення розміру пені та оцінено судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами.

Таким чином, суд першої інстанцій підставно скористався наданим статтею 233 ГК України та частиною 3 статті 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру пені на 50 %, забезпечивши баланс інтересів сторін.

Колегія суддів також звертається до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, позивачем не було надано суду апеляційної інстанції.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі №910/9764/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 року у справі № 910/9764/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9764/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді К.В. Тарасенко

М.Г. Чорногуз