ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3213/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", місто Київ
до Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради, Харківська область, Лозівський район, селище міського типу Краснопавлівка
про стягнення 585 136,64 грн.
за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача Безродній О.Г. за статутом та довіреністю № 139 від 16.04.2019;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради 585 136,64 грн., з яких: 344 266,95 грн. - пеня, 58 720,40 грн. - три проценти річних та 182 149,29 грн. - інфляційні втрати, нараховані у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20 жовтня 2016 року. В якості правових підстав позову посилається, зокрема, на положення статей 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 Господарського кодексу України, статей 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України. Також позивач просить суд покласти на Комунальне підприємство "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 777,10 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.10.2019 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3213/19 та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено у справі підготовче засідання.

24 жовтня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшов відзив КП "Тепловодосервіс" на позовну заяву (за вх. № 25623), який було досліджено та прийнято судом до розгляду.

Позивач відповіді на відзив КП "Тепловодосервіс" та додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції не надав.

Ухвалою суду від 25.11.2019 підготовче провадження у справі № 922/3213/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 грудня 2019 року.

Представник позивача в судове засідання 16.12.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повідомлено належним чином: під розпис представника в підготовчому засіданні 25.11.2019, а також згідно рекомендованого повідомленнями про вручення поштового відправлення - копії ухвали суду від 25.11.2019 у справі № 922/3213/19.

Представник відповідача, який брав участь в підготовчому засіданні 16.12.2019, зазначив, що КП "Тепловодосервіс" є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води, його основним видом діяльності є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Разом з тим, протягом жовтня 2016 року - травня 2017 року, а також на даний час перебуває у скрутному фінансовому становищі. Враховуючи те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт та розмір його збитків, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій на 90%.

Враховуючи принцип диспозитивності та право сторін на власний розсуд розпоряджатись своїми правами, в тому числі брати участь в судовому засіданні; з огляду на те, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи, визначені частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу № 922/3213/19 за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради (Споживач) укладено Договір № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Додатковою угодою № 1 від 23,01.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 розділ 1 Договору "Предмет договору" доповнено пунктом 1.3. в такій редакції: "Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1. цього Договору, споживач визначає самостійно".

Пунктом 2.1. Договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до 2102,0 тис. куб. метрів.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 додано також пункт 2.1. абзацом в наступній редакції: "Постачальник передає Споживачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року (включно) газ обсягом 20,0 тис. куб. метрів".

Згідно пункту 3.4. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно пунктів 5.1., 5.2. Договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758.

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2017 до Договору № 2550/1617-ТЕ-32 пункти 5.1., 5.2. Договору викладено в наступній редакції:

"Ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 № 187.

Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.".

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (пункт 5.4. Договору).

Згідно пункту 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017).

На виконання умов Договору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року передало у власність Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради природний газ на загальну суму 9 383 814,25 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (арк.с. 31-37).

Комунальне підприємство "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради , в свою чергу, провело розрахунки за поставлений газ в повному обсязі на 9 383 814,25 грн., проте з порушенням встановлених пунктом 6.1. Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016 строків, внаслідок чого Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" нараховано пеню в розмір 344 266,95 грн. (на підставі пункту 8.2. Договору), а також 3% річних в розмірі 58 720,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 182 149,29 грн. (на підставі статті 625 ЦК України). Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно приписів статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а також не заперечується представником Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради, плату за отриманий природний газ відповідач здійснив несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017) за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи неналежне виконання КП "Тепловодосервіс" зобов`язань з оплати природного газу у встановлений Договором термін, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат по кожному зобов`язанню помісячно, з урахуванням усіх проплат Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради. Перевіривши періоди та здійснені нарахування окремо, суд встановив, що розрахунок пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України; нарахування інфляційних втрат здійснено за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовувались позивачем з урахуванням збільшення на індекс інфляції попереднього місяця. Такі нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та арифметично вірні, а позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є обґрунтованими.

Разом з тим, суд також зазначає, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%, в обґрунтування якого заявник посилається на скрутне фінансове становище Комунального підприємства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суд як орган державної влади повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом суду, передбаченим статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зауважує, що, вирішуючи, у тому числі, і з власної ініціативи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони тощо.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Так, підписуючи з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Договір № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20 жовтня 2016 року, який містить умови щодо стягнення пені за прострочення оплати нарахувань та беручи на себе зобов`язання з вчасної оплати, відповідач, діючи вільно і на власний розсуд, мав усвідомлювати наслідки вчинення несвоєчасної оплати.

Крім того, законодавець не звільняє від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачених статтею 230 ГК України, статтями 549, 625 ЦК України, як організації, які є бюджетними та фінансуються з місцевого бюджету, так і комунальні підприємства. Відповідно до частини другої статті 617 ЦК України, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено належними доказами виключних обставин для зменшення розміру пені на 90%. Так, несвоєчасність розрахунків споживачів у 2015 році (за твердженням відповідача сплачено 92,1%) та збитковість підприємства у 2016 році не є підставою для звільнення від відповідальності або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов`язання. Також, суд зазначає, що зменшення суми пені є значним та не повною мірою узгоджується з приписами статті 551 ЦК України, статті 223 ГК України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Приймаючи до уваги наведені норми, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру пені, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та звільнення його від відповідальності відповідно до статті 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради підлягають стягненню також витрати Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зі сплати судового збору в розмірі 8 777,10 грн.

Відповідно до статей 11, 509, 525, 526, 530, 551, 610, 611, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 173-175, 193, 199, 233 Господарського кодексу України та керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Тепловодосервіс" Лозівської районної ради (місцезнаходження: 64621, Харківська область, Лозівський район, селище міського типу Краснопавлівка, Мікрорайон, будинок 16; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) пеню в розмірі 344 266,95 грн. за Договором № 2550/1617-ТЕ-32 постачання природного газу від 20.10.2016, три проценти річних в розмірі 58 720,40 грн., інфляційні втрати в розмірі 182 149,29 грн. та судовий збір в розмірі 8 777,10 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "19" грудня 2019 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/3213/19