СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2019 р. Справа № 913/204/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського міжрайонного управління водного господарства, смт. Білокуракине, Луганської області (вх. № 2991 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 (суддя Корнієнко В.В.; повне рішення складено 11.09.2019)

за позовом Луганського міжрайонного управління водного господарства, смт. Білокуракине Луганської області

до відповідачів:

1)Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобуріння», м. Бахмут Донецької області

2)Комунального підприємства «Інноваційно-інформаційний центр», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 74705 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

13.04.2019 Луганське міжрайонне управління водного господарства (далі Луганське МУВГ; позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобуріння» (далі ТОВ «Шахтобуріння»; відповідач-1) та Комунального підприємства «Інноваційно-інформаційний центр» (далі КП «Інноваційно-інформаційний центр»; відповідач-2) про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію за Договором про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію від 29.05.2017 № 1 в сумі 74705,00 грн., з яких:

-52218,83 грн. заборгованість з відшкодування вартості електроенергії, спожитої відповідачами у період листопад грудень 2017 року;

-22486,17 грн. заборгованість з відшкодування вартості електроенергії, спожитої відповідачами у грудні 2017 року з перевищенням встановлених лімітів.

Позов обґрунтовано тим, що за даними бухгалтерської звітності Луганського МУВГ станом на 31.12.2017 дебіторська заборгованість відповідачів становить 74705,00 грн. за спожиті 28187 кВт/ч електричної енергії.

Розглянувши даний позов, Господарський суд Луганської області 04.09.2019 прийняв рішення у даній справі № 913/204/19, яким у позові до заявлених відповідачів відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки позивач не надав суду:

-актів (акту) виконаних робіт та інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували споживання відповідачем-1 або відповідачами у справі електроенергії у листопаді - грудні 2017 року (період з 21.12.2017 по 31.12.2017 включно) у заявленій позивачем кількості та вартістю 52218,83 грн.;

-доказів, які б підтверджували перевищення споживання відповідачами у спірний період договірної величини споживання електроенергії (її кількості та вартості).

Крім того, за висновками суду першої інстанції позивач взагалі не обґрунтував та не визначив підстав позову до відповідача-2, зокрема не вказав правових підстав виникнення у відповідача-2 обов`язку відшкодувати позивачу вартість спожитої електроенергії та не зазначив підстав виникнення у позивача права вимагати від відповідача-2 оплати спірної суми відшкодування.

Позивач із даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Разом зі скаргою відповідачем-1 заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування підстав для скасування ухваленого у даній справі позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, які свідчать про те, що згідно умов Договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію від 29.05.2017 № 1 відповідач-1 взяв на себе зобов`язання здійснювати позивачу платежі, пов`язані із відшкодуванням витрат за спожиту електричну енергію, проте від свого обов`язку ухилився, чим порушив умови зазначеного Договору, а також вимоги статей 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України.

Скаржник зазначає, що Луганське МУВГ є бюджетною неприбутковою організацією (державної форми власності), яке належить до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України та повністю фінансується з державного бюджету, шляхом обслуговування в установах Державної казначейської служби України. Однак, незважаючи на те, що електричну енергію у спірний період у заявленій до відшкодування кількості та вартістю було фактично спожито відповідачами, які ухиляються від проведення розрахунків з позивачем, оплату за спожиту відповідачами електричну енергію несправедливо покладено повністю на Луганське МУВГ, що призводить до безпідставного витрачання бюджетних коштів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2019 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Барбашової С.В., судді Істоміної О.А., судді Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.10.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подачу даної апеляційної скарги; апеляційну скаргу Луганського міжрайонного управління водного господарства на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 залишено без руху, оскільки скаржником до апеляційної скарги не було надано доказів сплати судового збору в сумі 2881,50 грн. та доказів надсилання копії апеляційної скарги відповідачам у даній справі. Скаржнику надано строк 10 днів з дня отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених недоліків.

Дана ухвала отримана скаржником 15.10.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (трек-номер 61 9).

23.10.2019, тобто у визначені судом строки, позивач направив суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку додаткові матеріали по справі (вх. № 10077 від 25.10.2019), до яких надав завірену копію платіжного доручення № 107 від 21.10.2019, фіскальні чеки і описи вкладень до листів, направлених на адреси ТОВ «Шахтобуріння» та КП «Інноваційно-інформаційний центр».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Луганського міжрайонного управління водного господарства, смт. Білокуракине, Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19; апеляційний розгляд даної справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; встановлено відповідачам строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу позивача та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів до 15.11.2019 (включно); запропоновано позивачу та відповідачам в строк до 15.11.2019 (включно) надати до суду заяви та клопотання (у разі наявності), що пов`язані з розглядом апеляційної скарги, з доказами надсилання їх копій та доданих до них документів іншим учасникам справи.

12.11.2019 ТОВ «Шахтобуріння» надало суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 10796 від 15.11.2019), в якому проти вимог Луганського МУВГ категорично заперечує, оскільки вважає, що в період дії Договору від 29.05.2017 № 1, тобто з 29.05.2017 по 31.12.2017 включно, в результаті споживання електричної енергії ТОВ «Шахтобуріння» у період з 29.05.2017 по 20.12.2017 між сторонами за Договором було підписано актів виконаних робіт про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію на загальну суму 238112,66 грн з ПДВ, які є повністю оплаченими з боку ТОВ «Шахтобуріння». За даними бухгалтерського обліку ТОВ «Шахтобуріння» станом на 11.11.2019 відсутня кредиторська заборгованість перед Луганським МУВГ, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями та актами виконаних робіт до Договору.

Відповідач-1 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про наявність заборгованості, зокрема належним чином оформлених та підписаних сторонами по Договору актів виконаних робіт на підтвердження споживання саме ТОВ «Шахтобуріння» у заявленій кількості та вартості електричної енергії у спірний період (з 21.12.2017 по 31.12.2017) за Договором. Разом із цим відповідач-1 зазначив, що з 21.12.2017 споживачем електроенергії фактично було КП «Інноваційно-інформаційний центр», що підтверджується листом від 08.01.2019 за № 6. Наданий позивачем рахунок від 22.01.2018 № 1 за січень 2018 року на суму 74981,86 грн., відповідач-1 вважає безпідставним, оскільки термін дії Договору сплинув 31.12.2017. За вказаних обставин, ТОВ «Шахтобуріння» вважає позовні вимоги Луганського МУВГ про стягнення з відповідача-1 заборгованості за спожиту електричну енергію необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

12.11.2019 КП «Інноваційно-інформаційний центр» на адресу суду апеляційної інстанції направило засобами поштового зв`язку відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 13.11.2019 (вх. № 10728).

Відповідач-2 у своєму відзиві на апеляційну скаргу також не визнає вимог позивача, вважаючи посилання скаржника на порушення з боку КП «Інноваційно-інформаційний центр» норм статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України безпідставними, зважаючи на відсутність будь-яких договірних відносин між Луганським МУВГ та КП «Інноваційно-інформаційний центр».

КП «Інноваційно-інформаційний центр» в черговий раз не заперечує факт споживання саме ним електричної енергії в період з 21.12.2017 по 04.01.2018 на радіотелевізійній станції (РТС) за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с/рада Бахмутівська, проте наголошує на тому, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами (документами) розрахунок кількості та вартості спожитої саме в цей період електричної енергії згідно приладу обліку, який встановлений згідно Договору від 29.05.2017 № 1, а також не заявлено жодних вимог до КП «Інноваційно-інформаційний центр», як учасника судового процесу, щодо стягнення спірного відшкодування.

За вказаних підстав, відповідач-2 просить апеляційну скаргу Луганського МУВГ залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 залишити без змін.

19.11.2019 до суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі (вх. № 10906), в яких Луганське МУВГ, користуючись наданим законом правом на захист прав та інтересів підприємства, посилається на те, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, втім дійшов помилкових висновків про відмову в позові, наслідком чого є необґрунтоване оскаржуване рішення.

В даному випадку позивач з метою справедливого вирішення спірних питань просить суд апеляційної інстанції прийняти до уваги, що Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію від 29.05.2017 №1 укладався між Луганським МУВГ та ТОВ «Шахтобуріння» для забезпечення електричного живлення будівництва 134-метрової телевежі на території Бахмутівської сільської ради в с. Бахмутівці Новоайдарського району Луганської області, завдяки якій сигнал українських телеканалів і радіостанцій повинен був охопити підконтрольні Україні території Луганщини, впритул до лінії розмежування, та частину тимчасово окупованих територій, зокрема Луганськ та Алчевськ.

Позивач пояснює, що згідно домовленостей сторін за Договором, споживання електричної енергії здійснювалося відповідачем-1 згідно встановленого на обладнанні позивача приладу обліку (лічильника), а відповідачем-1 на підставі актів виконаних робіт та виставлених позивачем рахунків на сплату відшкодувались визначені витрати. Відповідач-1 по справі (ТОВ «Шахтобуріння») визнає та не оспорює, що споживання електричної енергії у період дії Договору мало місце, за що ТОВ «Шахтобуріння» здійснювало відшкодування позивачу витрат за спожиту електричну енергію. Проте в порушення договірних відносин та діючого законодавства, без належних правових підстав кінцевим споживачем електричної енергії з 21.12.2017 стало КП «Інноваційно-інформаційний центр», про що позивачу не було відомо, а отже відповідних угод не укладалося.

На переконання позивача є безпідставними посилання відповідача-1 на відсутність підписаних актів виконаних робіт за спожиту електричну енергію за спірний період, оскільки під час судового розгляду справи позивач неодноразово вказував, що акти для підписання та узгодження разом з рахунками на сплату надсилались підприємством на електронну адресу відповідача-1 - ТОВ «Шахтобуріння», проте не були підписані останнім, що є грубим порушенням умов договору, а в подальшому - безпідставною відмовою від сплати заборгованості за фактично спожиту електричну енергію.

Позивач вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що КП «Інноваційно-інформаційний центр» своїм відзивом та листом підтвердив факт споживання ним електричної енергії у період з 21.12.2017 по 04.01.2018 (включно), проте так само відмовляється від сплати заборгованості, у тому числі й за перевищення встановлених лімітів.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 29.05.2017 між позивачем, Луганським МУВГ, та відповідачем-1, ТОВ «Шахтобуріння», укладено Договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію (далі Договір), згідно пункту 1.1. якого ТОВ «Шахтобуріння» зобов`язалося відшкодовувати витрати, понесені Луганським МУВГ з оплати електричної енергії, яка була спожита, а також пені, інфляції, річних відсотків, які нараховуються енергопостачальником у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії.

При цьому сторони у Договорі дійшли наступної згоди.

Згідно пункту 1.2. ТОВ «Шахтобуріння» встановлює прибор обліку (лічильник) для здійснення розрахунків спожитої електроенергії відповідно показників даного прибору обліку (лічильника).

Орієнтовна сума Договору складає 17000 грн. з ПДВ (пункт 1.3. Договору).

Сторони Договору домовились, що ТОВ «Шахтобуріння» зобов`язується:

-відшкодовувати витрати за спожиту електроенергію відповідно до показників встановлених засобів обліку, згідно отриманого Акту (додаток 2), але не пізніше 20 числа кожного місяця (пункт 2.3.2. Договору);

-після отримання від Луганського МУВГ Акту виконаних робіт здійснювати оплату згідно статей 46, 48, 49 Бюджетного кодексу України на розрахунковий рахунок Луганського МУВГ (пункт 2.3.3. Договору);

-забезпечити письмове звернення до Луганського МУВГ за 3 робочих дні до закінчення терміну дії Договору у разі виникнення необхідності продовжити дію Договору (пункт 2.3.4. Договору);

-забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників Луганського МУВГ до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії (пункт 2.3.8. Договору).

У розділі 6 Договору сторони передбачали умови обліку електроенергії та порядок розрахунків, згідно яких:

-облік та розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за показниками приборів обліку (лічильника) (пункт 6.1. Договору);

-на підставі розрахунків та/або показників засобів обліку електроенергії оформлюється трьохсторонній акт виконаних робіт (пункт 6.2. Договору);

-щомісячно Луганське МУВГ надає ТОВ «Шахтобуріння» акт виконаних робіт за звітний період, який є підставою для проведення оплати по даному Договору (пункт 6.5. Договору).

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (пункт 9.1. Договору).

Як встановлено судом першої інстанції і не оспорено сторонами, ТОВ «Шахтобуріння» до закінчення терміну дії Договору не зверталося до Луганського МУВГ із письмовою заявою про продовження дії Договору, тому строк договору закінчився 31.12.2017.

Позивачем до позовної заяви в підтвердження розміру витрат, що підлягають відшкодуванню відповідачем -1 (ТОВ «Шахтобуріння»), надано складені та підписані без зауважень повноважними представниками сторін за Договором Акти виконаних робіт про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію на загальну суму 238112,66 грн. (том 1 аркуші справи 29-34), а саме:

-Акт б/н від 31.07.2017 на суму 6839,56 грн.;

-Акт б/н від 31.07.2017 на суму 4867,70 грн.;

-Акт № 5 від 21.09.2017 на суму 45914,16 грн.;

-Акт № 7 від 08.11.2017 на суму 63128,59 грн.;

-Акт № 10 від 20.11.2017 на суму 70362,65 грн.;

-Акт № 12 від 20.12.2017 на суму 47000,00 грн.

Позивачем визнається, що ТОВ «Шахтобуріння» відшкодувало Луганському МУВГ витрати за спожиту електроенергію в сумі 238112,66 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 770 від 30.05.2017 на суму 1005,84 грн., № 942 від 22.06.2017 на суму 3361,12 грн., № 1187 від 28.07.2017 на суму 3840,52 грн., № 1535 від 20.09.2017 на суму 3499,78 грн., № 1544 від 22.09.2017 на суму 45914,16 грн., № 1836 від 08.11.2017 на суму 63128,59 грн., № 1887 від 17.11.2017 на суму 10000,00 грн., № 1987 від 01.12.2017 на суму 57000,00 грн., № 2088 від 20.12.2017 на суму 3362,65 грн., № 2125 від 22.12.2017 на суму 47000,00 грн. (том 1 аркуші справи 146-155).

Водночас, позивач, у позовній заяві зазначає, що ТОВ «Шахтобуріння» відшкодовувало йому суму у розмірі 238112,66 грн. на підставі наступних рахунків:

-рахунок № 1 від 29.05.2017 на суму 1005,84 грн. за спожиті 379кВт/ч оплата 30.05.2017 в сумі 1005,84 грн.;

-рахунок № 2 від 20.06.2017 на суму 3361,12 грн. за спожиті 1258 кВт/ч - оплата 23.06.2017 в сумі 3361,12 грн.;

-рахунок № 3 від 24.07.2017 на суму 3840,52 грн. за спожиті 1431 кВт/ч - оплата 31.07.2017 в сумі 3840,52 грн.;

-рахунок № 4 від 05.09.2017 на суму 3499,78 грн. за спожиті 2183 кВт/ч - оплата 21.09.2017 в сумі 3499,78 грн.;

-рахунок № 5 від 21.09.2017 на суму 45914,16 грн. за спожиті 24036 кВт/ч - оплата 22.09.2017 в сумі 45914,16 грн.;

-рахунок № 6 від 08.11.2017 на суму 63128,59 грн. за спожиті 23636 кВт/ч - оплата 08.11.2017 в сумі 63128,59 грн.;

-рахунок № 8 від 08.11.2017 на суму 71437,54 грн. за спожиті 26850 кВт/ч; оплата 17.11.2017 в сумі 10000,00 грн., 01.12.2017 в сумі 57000,00 грн. та 20.12.2017 в сумі 3362,65 грн.; недоотримано по рахунку 1074,89 грн.;

-рахунок № 10 від 20.12.2017 на суму 70816,08 грн. за спожиті 26322 кВт/ч оплата 22.12.2017 в сумі 47000,00 грн., недоотримано по рахунку 23816,08 грн.

За даними позивача, загальна заборгованість відповідача-1 згідно вказаних рахунків становить 24890,97 грн.

Поряд із цим, позивач посилається на те, що з 20.12.2017 по 31.12.2017 за спожиті 9529 кВт/ч м він нарахував відповідачу-1 27327,86 грн., які по теперішній час останнім не сплачені. Згідно даних позивача перевищення споживання електричної енергії у цей період понад встановлені ліміти склало 9406 кВт/ч на суму 22486,17 грн. Загальна заборгованість за цей період споживання становить 49814,03 грн.

Луганське МУВГ зазначає, що із заяви, поданої ТОВ «Шахтобуріння» про скасування судового наказу № б/н, виданого 26.12.2018 по справі № 913/602/18, Луганському МУВГ стало відомо, що кінцевим споживачем електричної енергії з 21.12.2017 по 31.12.2017 фактично було КП «Інноваційно-інформаційний центр» (відповідач-2), що підтверджується листом № 6 від 08.01.2019, надісланим директору ТОВ Шахтобуріння» директором КП «Інноваційно-інформаційний центр».

Однак враховуючи, що ТОВ «Шахтобуріння» не повідомило у встановленому законодавством порядку Луганське МУВГ про те, що фактично після 20.12.2017 споживачем електричної енергії було КП «Іноваційно-інформаційний центр», тому витрати за спожиту електричну енергію надалі нараховувались позивачем на ТОВ «Шахтобуріння», а тому підлягають сплаті саме останнім.

Як зазначає позивач, він, намагаючись вирішити питання про відшкодування коштів, звернувся до відповідача-1 із претензією, проте відповіді не отримав.

За даними бухгалтерської звітності Луганського МУВГ станом на 31.12.2017 дебіторська заборгованість відповідача-1 за спожиті 28187 кВт/ч електричної енергії становить 74705,00 грн. Позивач вважає, що питання стосовно спожитої електричної енергії у спірний період підлягає вирішенню в подальшому вже між ТОВ «Шахтобуріння» та КП «Інноваційно-інформаційний центр».

У відповідності до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку для вирішення питання про наявність чи відсутність у відповідача-1 обов`язку з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію мають значення належні та допустимі докази, а саме передбачені законом та Договором документи, які підтверджують факт здійснення господарської операції, тобто первинні документи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Документами, які є підставою для оприбуткування товару є накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри.

Первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості, у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мають бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно із пунктом 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після її завершення.

У відповідності з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документу.

Тобто, підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлений первинний документ.

Згідно пунктів 6.2., 6.5. Договору документальним оформленням юридичного факту виконаних робіт про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію є відповідні двосторонні акти приймання-передачі, з чого виникає обов`язок відповідача-1 здійснити позивачу відповідне відшкодування.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено недоведеність позивачем заборгованості відповідача-1 за Договором, оскільки відповідно до його умов, відшкодування витрат за спожиту електричну енергію підлягає проведенню відповідачем-1 на підставі двосторонніх актів виконаних робіт, складених на підставі показників приладу обліку електричної енергії.

Проте позивач не надав до матеріалів справи актів виконаних робіт, оформлених між сторонами Договору на підставі показників засобів обліку електроенергії, як-то передбачено пунктами 6.2., 6.5. Договору, а отже не надав належних та допустимих доказів на підтвердження споживання відповідачем-1 електроенергії у грудні 2017 року (період з 21.12.2017 по 31.12.2017) у заявленій кількості та вартістю 52218,83 грн.

В ході апеляційного розгляду справи підтверджується, що позивачем до матеріалів справи не надано доказів зняття показань з лічильника за спірний період та того, що цю електричну енергію спожив саме відповідач-1, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в позові до відповідача-1 в частині стягнення 52218,83 грн. є правильним. Доказів, які б підтверджували перевищення споживання відповідачем-1 у грудні 2017 року (період з 21.12.2017 по 31.12.2017) договірної величини споживання електроенергії (її кількості та вартості) позивачем також не надано, що зумовило правильний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову і в частині стягнення з відповідача-1 заборгованості з відшкодування вартості електричної енергії в сумі 22486,17 грн., спожитої у грудні 2017 року з перевищенням встановлених лімітів.

Крім того, з доданих позивачем до позовної заяви документів не вбачається кількість електричної енергії, що була спожита та сплачена позивачем постачальнику електричної енергії в період з 21.12.2017 по 31.12.2017 згідно обумовленого сторонами у Договорі лічильника.

Водночас, саме відповідач-2 - КП «Інноваційно-інформаційний центр» підтверджує факт споживання електричної енергії на радіотелевізійній станції за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с/рада Бахмутівська в період з 21.12.2017 по 04.01.2018 (включно) та зазначає, що кінцевим споживачем електричної енергії з 21.12.2017 фактично було КП «Інноваційно-інформаційний центр», що підтверджується листом від 08.01.2019 за № 6.

КП «Інноваційно-інформаційний центр» зазначило, що розпорядженням голови обласної державної адміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 04.05.2017 № 268 «Про затвердження акта приймання-передачі майна» за КП «Інноваційно-інформаційний центр» на праві господарського відання закріплена радіотелевізійна башта зі встановленим на ній обладнанням, що знаходиться на території Бахмутівської селищної ради Новоайдарського району Луганської області, а 18.01.2018 вказане право господарського відання зареєстроване за підприємством у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Будівництво вищезазначеної радіотелевізійної станції здійснювало ТОВ «Шахтобуріння» на підставі Договорів будівельного генпідряду №№ 32 та 87, укладених 31.05.2017 та 12.12.2017, відповідно, з Управлінням капітального будівництва Луганської обласної державної адміністрації.

Фактично роботи з будівництва радіотелевізійної станції були закінчені 20.12.2017, що підтверджується Сертифікатом, виданим Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області серія ЛГ №48, в якому зазначено, що сертифікат видано на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 21 грудня 2017, а отже, з 21.12.2017 КП «Інноваційно-інформаційний центр» розпочало трансляцію телевізійних та радіопрограм з РТС у тестовому режимі.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою позовною заявою від 18.06.2019 № 266, яка фактично є заявою про усунення недоліків первісної позовної заяви, позивач просив стягнути на свою користь борг за спожиту електричну енергію в сумі 74705,00 грн. лише з відповідача-1 (ТОВ «Шахтобуріння»), не пред`являючи при цьому жодних вимог до відповідача-2 (КП «Інноваційно-інформаційний центр»).

Позивач обґрунтував це тим, що між Луганським МУВГ та КП «Інноваційно-інформаційний центр» не було укладено жодних договорів, тому згідно Договору між Луганським МУВГ та ТОВ «Шахтобуріння», відшкодування витрат за спожиту електричну енергію у період з 21.12.2017 по 31.12.2017 повинно проводити саме ТОВ «Шахтобуріння».

Однак в ході апеляційного розгляду справи також підтверджується, що позивач не аргументував та не визначив підстав зверненого до відповідача-2 позову, не вказав підстав виникнення у відповідача-2 обов`язку відшкодовувати позивачу вартість спожитої електроенергії у спірний період та підстав виникнення у позивача права вимагати від відповідача-2 відшкодування витрат за спожиту електроенергію, а також не надав при цьому обґрунтованого розрахунку заявлених до відшкодування сум.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, за період споживання електричної енергії сторонами за Договором було підписано актів на загальну суму 238112,66 грн з ПДВ, які у повному обсязі оплачено ТОВ «Шахтобуріння» на користь Луганського МУВГ згідно наявних у справі платіжних доручень на суму 238112,66 грн.

Таким чином, позивачем не підтверджена заборгованість відповідачів у заявленій до стягнення сумі.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

Наданий позивачем до письмових пояснень по апеляційній скарзі рахунок від 22.01.2018 № 1 за січень 2018 на суму 74981,86 грн., не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки не був поданий до суду першої інстанції. Доказів неможливості його подання суду першої інстанції позивач не надав. Більш того слід зазначити, що вказаний рахунок складений поза межами дії спірного Договору.

Отже правові підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції про відмову у позові до відповідачів у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи заявника апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а прийняте у справі рішення залишається без змін.

Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Луганського міжрайонного управління водного господарства, смт. Білокуракине, Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 04.09.2019 по справі № 913/204/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.12.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Н.М. Пелипенко