ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/7258/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Дідиченко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю.
Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" та Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019
у справі № 910/7258/19 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом Міністерства оборони України
до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс"
про стягнення 50 341,50 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст первісних позовних вимог

04.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про стягнення 50 341,50 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" умов укладеного з позивачем договору від 23.07.2018 № 286/2/18/65 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України), відповідач зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7258/19 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 52 634 грн 40 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату гарантійної суми, яка не перевищувала суми гарантії, а також в порядку, на умовах та у встановлений в гарантії строк.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 року у справі № 910/7258/19 та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, якою передбачено вимоги для задоволення банківської гарантії безпосередньо гарантом, зокрема у вимозі не було вказано, у чому саме полягає порушення боржником основного зобов`язання.
Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 року у справі № 910/7258/19 та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було досліджено обставину, що: вимога від 26.12.2018 № 286/6/7036 не підлягала задоволенню, оскільки була підписана особою без належних повноважень; третя особа виконала у повному обсязі зобов`язання за договором, забезпеченим гарантією.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" у справі № 910/7258/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуючий суддя; судді Смірнова Л.Г., Пономаренко Є. Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 року у справі № 910/7258/19 залишено без руху.
На підставі витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуючий суддя; судді Смірнова Л.Г., Пономаренко Є. Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" та вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи.
09.10.2019 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" надійшла заява про долучення доказів сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7258/19, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" прийнято для спільного розгляду з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" та роз`яснено сторонам, що розгляд справи, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, буде здійснюватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 у зв`язку із перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/7258/19 колегію суддів у складі: головуючий суддя Дідиченко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2019 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" та Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 до провадження вказаною колегією суддів.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

23.07.2018 між Міністерством оборони України (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" (постачальник за договором) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/65, відповідно до якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л (КВЕ-250) (далі-товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.
Відповідно до пункту 1.2. договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, в якій зазначено, строк постачання товару лот 1 обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л), а саме: Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л (КВЕ-250) до 15.09.2018 включно у кількості 27 шт.
У відповідності до пунктів 2.2., 2.3. договору військова частина (далі одержувач замовника) розпочинає приймання товару при наявності у постачальника супровідних документів, що підтверджують його кількість та якість. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
Пунктом 2.4. договору визначено, що приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі, який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару.
Згідно з пунктом 3.1. договору ціна цього договору становить: 1 006 830 (один мільйон шість тисяч вісімсот трдцять) грн 00 коп. у тому числі: без ПДВ 839 025 грн 00 коп., ПДВ 167 805 грн 00 коп. (за загальним фондом).
Відповідно до пункту 10.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє по 31.12.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Відповідно до пп. 12.1.1. п. 12.1. договору його невід`ємною частиною є рознарядка Міністерства оборони України, в якому визначено місце постачання товару, кількість військових частин, в які поставляється товар, кількість товару, що поставляється, та термін постачання (до 15.09.2018 включно).
За умовами п. 11.3. договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5% вартості договору банківською гарантією від 18.07.2018 року № 4015-0718/ERL3v, виданою ПАТ Айбокс Банк в сумі 50 341,50 грн.
Відповідно до п. 11.5. договору замовник не повертає забезпечення виконання договору у разі, якщо постачальник не виконав умови договору стосовно якості, кількості та строків.
Публічним акціонерним товариством "Айбокс банк" (гарант) видано банківську гарантію № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018, згідно з якою банк безвідклично та безумовно зобов`язується виплатити бенефіціару (Міністерству оборони України) 50 341 грн 50 коп. після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал (Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс") не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару, а саме обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л): лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Казан електричний для варіння їжі, об`єм 250 л) відповідно до укладеного договору № 286/2/18/65.
Відповідно до умов гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018, гарантія дійсна по 01.02.2019 включно і будь-яка письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана гарантом за адресою: Україна, 03150, м. Київ, вул. Ділова, 9А.
26.12.2018 позивач звернувся до банку з вимогою № 286/6/7036, якою повідомив банк про порушення постачальником (Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс") умов договору № 286/2/18/65 від 23.07.2018 в частині терміну постачання та зазначив, що станом на 15.09.2018 визначений обсяг продукції повністю не поставлено, у зв`язку з чим просив перерахувати кошти на підставі банківської гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 в сумі 50 341 грн 50 коп. Вказана вимога підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В.В.Гулєвичем.
За результатами розгляду вказаної вимоги відповідач листом № 412/12-б/б-01 від 25.01.2019 відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні, оскільки вимогу позивача було підписано неуповноваженою на те особою. До того ж, відповідач у листі зазначив, що долучені Міністерством оборони України до вимоги копії довіреностей від 22.12.2017 № 220/476/д на ім`я ОСОБА_1 та 23.11.2018 № 220/499/д на ім`я ОСОБА_2 засвідчені з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів". Разом з тим, відповідач зазначив, що долучені до вимоги копії довіреностей засвідчені самим ОСОБА_2 , проте Міністерством оборони України не було долучено документів, які б підтверджували повноваження Гулєвича В.В. засвідчувати документи. Також, відповідач зауважив, що позивачем до вимоги не було долучено документів, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку.
06.02.2019 відповідач листом № 665/12-б/б-01 додатково повідомив позивача, що вимога № 286/6/7036 від 26.12.2018 не підлягала задоволенню також з наступних підстав, зокрема, в листі, банк зазначив, що умовами укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро класс" договору передбачено відповідальність сторін за порушення договору щодо якості, кількості та строків поставки товару, тобто забезпечено самостійним видами неустойки у вигляді штрафу та пені. Дослідивши зміст банківської гарантії, банк зазначив, що вона підлягає сплаті у випадку порушення принципалом зобов`язання стосовно якості, кількості, строків у сукупності. Водночас вимога Міністерства оборони України обґрунтована виключно з посиланням на порушення принципалом терміну постачання. До того ж, банк зазначив, що принципал виконав свій обов`язок щодо поставки товару у кількості 3 шт. в строк, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною від 14.09.2018 № 228. Щодо решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару банк зазначив, що замовник відмовився від подальшого виконання зобов`язань щодо поставки товару, що підтверджується листами № 286/6/6161 від 23.11.2018 та № 286/6/6693 від 11.12.2018.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України гарантія є одним із видів забезпечення зобов`язань.
За умовами ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Стаття 560 Цивільного кодексу України вказує, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (беніфіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Таким чином, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.
Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.
Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою НБУ 15.12.2004 р. № 639 (надалі - Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.
Згідно з п. 5 розділу 1 Положення банк-гарант може надавати такі види гарантій: платіжні гарантії, гарантії повернення авансового платежу, тендерні гарантії (гарантії забезпечення пропозиції), гарантії виконання, гарантії повернення позики тощо.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
За змістом виданої відповідачем гарантії № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов`язання виплатити бенефіціару з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму у сумі 50 341,50 грн. у випадку невиконання (неналежного виконання) принципалом умов договору (щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.
За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Права та обов`язки позивача та третьої особи у цій справі виникли на підставі договору поставки № 286/2/18/65.
Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 Цивільного кодексу України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).
Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.
Таким чином, безпідставними є твердження відповідача про те, що видана ним гарантія не забезпечувала виконання принципалом (боржником) зобов`язання з поставки товару з дотриманням встановлених в договорі поставки строки та не передбачала обов`язок гаранта здійснити виплату за гарантією у випадку виконання принципалом умов договору постави з простроченням.
Здійснивши аналіз змісту виданої відповідачем банківської гарантії у відповідності до положень статей 530, 526, 560, 563, 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України у їх сукупності колегія суддів дійшла до висновку про те, що відповідач як гарант за виданою ним банківською гарантією забезпечив саме належне виконання (без порушень) принципалом негрошового зобов`язання з поставки товару за договором, тобто в обсязі, якості, порядку та у строки, встановлені договором поставки, а не лише виконання боржником (принципалом) зобов`язання з поставки товару у повному обсязі.
Відповідно, за змістом гарантії бенефіціар (кредитор за договором поставки) набуває права вимоги до гаранта у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, а гарант зобов`язаний сплатити кошти у разі настання гарантійного випадку - порушення принципалом зобов`язань за договором, зокрема і у разі прострочення поставки товару.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що відповідач помилково посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17 , оскільки обставини у зазначених справах щодо змісту банківських гарантій та обсягу забезпеченого за ними зобов`язань є іншими, ніж у цій господарській справі № 910/7258/19, оскільки гарантії у зазначених справах забезпечували саме невиконання принципалами своїх зобов`язань за договорами, а не порушення таких зобов`язань, що має місце у спірних правовідносинах між сторонами у цій господарській справі № 910/7258/19.
Тобто, правові висновки Верховного Суду у зазначених справах були зроблені на підставі інших, ніж у цій справі, фактичних обставин, у зв`язку з чим такі висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у цій справі.
У пункті 1.2. договору поставки сторони встановили строк поставки 27 шт. продукції до 15.09.2018 включно.
Пунктом 5.1. договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (в редакції 2010 року) DDP - DELIVERED DUTY PAID поставка зі сплатою мита. Термін поставка зі сплатою мита означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які мита (під словом мито тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання укладеного договору від 23.07.2018 № 286/2/18/65, 14.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро класс" поставило Міністерству оборони України товар лише у кількості 3 шт. на загальну суму з ПДВ 111 870 грн 00 коп.
Таким чином, принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто недопоставив 24 шт. товару у встановлений в договорі строк, про що Міністерство оборони України у своїй вимозі від 26.12.2018 № 286/6/7036 повідомило банк.
Відповідно до частини 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії.
Врахувавши встановлені обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що гарантійний випадок за наданою відповідачем гарантією є таким, що настав, оскільки факт порушення принципалом виконання зобов`язання зі своєчасної поставки товару є доведеним та встановленим, а у відповідача (гаранта) відповідно до частини 1статті 563 Цивільного кодексу України за вимогою кредитора (бенефіціара) виник обов`язок сплатити позивачу (кредитору) грошову суму відповідно до умов виданої ним гарантії.
Відповідно до статті 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Отже, за своєю правовою природою гарантія має автономний (незалежний) характер від основного зобов`язання та відповідно не залежить від обставин припинення основного зобов`язання. У зв`язку з цим виплата гарантом суми, на яку видано гарантію, жодним чином не може зараховуватись в рахунок виконання основного зобов`язання та відповідно впливати на його чинність/припинення. У свою чергу, можливість нарахування принципалу (постачальнику) відповідно до умов договору поставки штрафних санкцій за порушення строків поставки товару не виключає обов`язку гаранта сплатити кредитору грошову суму за гарантією, оскільки сама по собі сплата постачальником штрафних санкцій за договором не усуває факту допущеного порушення зобов`язання та не позбавляє кредитора права на задоволення своїх вимог за рахунок гарантії. Тобто зазначені способи забезпечення виконання зобов`язання (штрафні санкції та гарантія) не є взаємовиключними.
А тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.
Згідно з частинами 2-4 статті 563 Цивільного кодексу України вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.
Колегією суддів встановлено, що у поданій вимозі позивач вказав суть порушення боржником основного зобов`язання, що повністю відповідає вимогам ч. 3 ст. 563 ЦК України, а тому доводи третьої особи та відповідача в цій частині є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 565 Цивільного кодексу України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.
Як вірно вказав суд першої інстанції, в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.
Крім того, Положенням також не передбачено обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, і також залишає на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
Відповідно до змісту гарантії письмова вимога бенефіціара про оплату має бути отримана гарантом за адресою: Україна, 03150, м. Київ, вул.. Ділова, 9А.
Жодних інших умов та документів, які мають бути надані до гарантії зміст гарантії не містить.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що банківською гарантією № 4015-0718/ERL3v від 18.07.2018 не було передбачено обов`язку Міністерства оборони України долучати до вимоги за гарантією документи на підтвердження повноважень особи, яка підписала вимогу, та документи, які підтверджують обставини настання гарантійного випадку, тому гарант листом № 412/12-б/б-01 від 25.01.2019 необґрунтовано відмовив бенефіціарові (Міністерству оборони України) у її задоволенні.
Разом з тим, Міністерство оборони України, звертаючись до банку з вимогою про сплату суми гарантії, долучив копії довіреностей на підтвердження повноважень підписанта гарантії, однак банк, зауважив, що долучені до вимоги копії довіреностей засвідчені самим Гулєвичем В.В., проте Міністерством оборони України не було долучено документів, які б підтверджували повноваження Гулєвича В.В. засвідчувати копії документів.
В той же час, умовами гарантії не передбачено долучення до гарантії доказів, на підтвердження повноважень особи підписанта вимоги засвідчувати копії документів, а саме довіреностей, виданих на ім`я такої особи.
А тому доводи апелянтів в цій частині колегією суддів відхиляються.
Вказана вище правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.04.2019 у справі № 910/2693/18.
Щодо тверджень відповідача, що Міністерство оборони України відмовилося в подальшому від поставки решти 24 (двадцяти чотирьох) одиниць товару, а отже обов`язок третьої особи перестав існувати, що не вважається порушенням умов договору, колегія суддів відзначає, що станом на 15.09.2018 (граничний строк поставки товару), принципал порушив умови договору щодо кількості та терміну поставки, тобто недопоставив 24 одиниці товару у встановлений в договорі строк, а отже настав гарантійний випадок, що є підставою для сплати грошової суми відповідно до умов гарантії у розмірі 50 341 грн 50 коп.
Листи № 286/6/6161 та № 286/6/6693, відповідно до яких Міністерство оборони України відмовилося в подальшому від прийняття 24 одиниць товару були направлені на адресу постачальника 23.11.2018 та 11.12.2018, тобто після настання строку поставки.
До того ж, частиною 1 статті 562 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Врахувавши факт настання гарантійного випадку за гарантію № 4015-0718/ERL3v (порушення виконання принципалом зобов`язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов`язку з виплати грошової суми у розмірі 50 341,50 грн за гарантією у встановлені в ній строки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7258/19.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро класс" та Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7258/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 910/7258/19 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянтів.
4. Матеріали справи № 910/7258/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко