ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 Справа № 914/2844/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства «Дрогобичводоканал», м.Дрогобич Львівської області

про стягнення 144'954,05 грн. пені, 48'810,76 грн. 3% річних, 77'507,30 грн. інфляційних нарахувань,

Головуючий суддя Яворський Б.І,

суддя Іванчук С.В., суддя Фартушок Т.Б.

при секретарі Габаковській Х.В.

Представники сторін:

від позивача: Горбунова Н.Л.

від відповідача: Сливка В.В.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу Акорд.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго» подано позов до відповідача Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» про стягнення 144 954,05 грн. пені, 48 810,76 грн. 3% річних, 77 507,30 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007 р. щодо оплати за отриману електроенергію виконав з порушенням строків. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 11.11.2016 р. порушено провадження у справі. Рух справи відображений у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

16.09.2019 р. у зв`язку із досягненням головуючим суддею Пазичевим В.М. шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень судді (наказ голови суду №296-к від 10.09.2019 р. про припинення трудових відносин із суддею Пазичевим В.М.) на підставі розпорядження керівника апарату суду № 442 від 17.09.2019 р. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/2844/16, внаслідок якого головуючим суддею по розгляду даної справи було визначено суддю Яворського Б.І.

Ухвалою суду від 20.09.2019 р. поновлено провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.10.2019 р.

Протокольною ухвалою від 23.10.2019 р. Господарський суд Львівської області ухвалив відкласти підготовче засідання на 06.11.2019 р. Ухвалою від 23.10.2019 р. Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України викликав відповідача та повідомив про дату, час і місце судового засідання.

31.10.2019 р. позивач подав суду пояснення у справі (вх.№45202/19) з обґрунтуванням підстав нарахування сум, що заявлені до стягнення.

Протокольною ухвалою від 06.11.2019 р. Господарський суд Львівської області ухвалив продовжити строк підготовчого провадження та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 27.11.2019 р.

22.11.2019 р. позивач направив на адресу суду пояснення у справі (вх.№48782/19).

25.11.2019 р. відповідач скерував до суду додаткові пояснення (вх. №49113/19), які просить врахувати при вирішенні справи по суті.

Ухвалою від 27.11.2019 р. Господарський суд Львівської області закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.12.2019 р.

У судовому засіданні 11.12.2019 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні 11.12.2019 р. представник відповідача визнав частково 7'290,14 грн. заборгованості за активну та 2'320,87 грн. за реактивну електричну енергію, проти задоволення решти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 11.12.2019 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Як вбачається із пункту 1.1. статуту Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», затвердженого Протоколом Загальних зборів акціонерів ПАТ «Львівобленерго» від 18.04.2019 року №16, Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» перейменоване з Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», яке було перейменоване з Відкритого акціонерного товариства «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Львівобленерго», заснованої відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.08.1995 року №156 шляхом перетворення Виробничого енергетичного об`єднання «Львівенерго» у Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Львівобленерго», згідно з Указом Президента України від 04.04.1995 року № 282/95 «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України» (копія витягу із статуту ПАТ «Львівобленерго» долучена до матеріалів справи).

28.02.2007 р. між ВАТ «Львівобленерго» та КП «Дрогобичводоканал» укладено договір про постачання електричної енергії № 90132, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії зазначена в додатку № 6 «Однолінійна схема».

Постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, зокрема, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (п.2.2.2 договору).

Пунктом 2.3.3 договору передбачено, що споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

01.03.2010 р. сторонами підписано додаткову угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007 р., якою сторонами погоджено перенесення розрахункової дати на 01 число місяця.

Відповідно до п.1 додатку №2 до договору «Порядок розрахунків» розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно п.2 Порядку розрахунків (з урахуванням додаткової угоди від 01.03.2010 р.), розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця до 30 (31) (останній день місяця) числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Пунктом 5 Порядку розрахунків передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

На виконання умов договору, позивач упродовж квітня 2015 р. - вересня 2016 р. постачав відповідачу електроенергію, що підтверджується рахунками за електроенергію, а саме рахунок за активну електроенергію №300504/48707-1 від 30.04.2015 р. на суму 1613392,36 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300304/48708-2 від 30.04.2015 р. на суму 44838,02 грн., рахунок за активну електроенергію № 300505/50830-1 від 29.05.2015 р. на суму 1551344,87 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300305/50831-2 від 29.05.2015 р. на суму 47659,36 грн., рахунок за активну електроенергію №300506/52785-1 від 30.06.2015 р. на суму 1651003,40 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300306/52786-2 від 30.06.2015 р. на суму 56673,55 грн., рахунок за активну електроенергію № 300507/55020-1 від 31.07.2015 р. на суму 1759230,14 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 32020307/55021-2 від 31.07.2015 р. на суму 63443,00 грн., рахунок за активну електроенергію № 300508/57493-1 від 31.08.2015 р. на суму 1951504,07 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300308/57494-2 від 31.08.2015 р. на суму 61931,14 грн., рахунок за активну електроенергію № 300509/59872-1 від 30.09.2015 р. на суму 1830140,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300309/59873-2 від 30.09.2015 р. на суму 56295,18 грн., рахунок за активну електроенергію № 300510/62417-1 від 30.10.2015 р. на суму 2111624,87 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300310/62418-2 від 30.10.2015 р. на суму 155598,20 грн., рахунок за активну електроенергію № 300511/64210-1 від 30.11.2015 р. на суму 2186338,37 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300311/64211-2 від 30.11.2015 р. на суму 68257,14 грн., рахунок за активну електроенергію № 300512/66379-1 від 30.12.2015 р. на суму 2170018,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300312/66380-2 від 30.12.2015 р. на суму 68848,06 грн., рахунок за активну електроенергію № № 300501/68443-1 від 29.01.2016 р. на суму 2016291,72 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300301/68444-2 від 29.01.2016 р. на суму 60978,78 грн., рахунок за активну електроенергію №300502/71109-1 від 29.02.2016 р. на суму 1980498,80 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300302/71110-2 від 29.02.2016 р. на суму 57672,85 грн., рахунок за активну електроенергію № 300503/73440-1 від 31.03.2016 р. на суму 1979105,99 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300303/73441-2 від 31.03.2016 р. на суму 56180,12 грн., рахунок за активну електроенергію № 300504/75448-1 від 29.04.2016 р. на суму 1772966,56 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300304/75449-2 від 29.04.2016 р. на суму 50979,64 грн., рахунок за активну електроенергію № 300505/77441-1 від 31.05.2016 р. на суму 2052589,94 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300305/77442-2 від 31.05.2016 р. на суму 61305,25 грн., рахунок за активну електроенергію № 300506/79305-1 від 30.06.2016 р. на суму 1888203,85 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300306/79306-2 від 30.06.2016 р. на суму 74556,42 грн., рахунок за активну електроенергію № 300507/81238-1 від 29.07.2016 р. на суму 2039793,53 грн., рахунок за реактивну електроенергію № 300307/81239-2 від 29.07.2016 р. на суму 69157,92 грн., рахунок за активну електроенергію № № 300308/83336-1 від 31.08.2016 р. на суму 2463313,97 грн., рахунок за реактивну електроенергію №300308/83337-2 від 31.08.2016 р. на суму 710318,37 грн. Факт отримання відповідачем електроенергії у відповідних обсягах та її вартість сторонами не оспорюється. Позивач зазначає, що відповідач у 2015-2016 рр. здійснював оплату вартості електричної енергії несвоєчасно та з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідно до п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно додатку №2 до договору «Порядок розрахунків» у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовленими договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007 р. договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.4 договору).

Відповідно до п.6.33 ПКЕЕ, Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії наказом Мінпаливенерго України від 17.01.2002 р. №19 було складено та підписано додаток № 7а до договору № 90132 від 28.02.2007 р. «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно п.2.3.4 договору споживач зобов`язується здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б).

За неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 48'810,76 грн. втрат від інфляції, 77'507,30 грн. 3% річних, а також 144'954,05 грн. пені, які просить суд стягнути з відповідача.

З матеріалів справи випливає та не заперечується сторонами, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона №1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона №2), Енергопостачальною компанією ПАТ «Львівобленерго» (сторона №3) та ДП «Енергоринок» (сторона остання), відповідно до постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, а саме: спільне протокольне рішення № 20/1851 від 19.05.2015 р. на підставі якого позивачу було перераховано 182'400,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/2155 від 16.06.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 134'300,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/2654 від 17.07.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 459'400,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/3069 від 19.08.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 926'200,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/3440 від 18.09.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 422'400,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/3784 від 19.10.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 595'700,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/4221 від 18.11.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 895'800,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/4511 від 15.12.2015 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'311'300,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/4801 від 20.01.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 548'500,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5013 від 16.02.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'676'800,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5014 від 17.03.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'523'600,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5378 від 07.04.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 223'900,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/5552 від 15.04.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 416'900,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5648 від 10.05.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 648'500,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/5920 від 09.06.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'755'500,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/6199 від 08.07.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'468'700,00 грн.; спільне протокольне рішення № 20/6523 від 09.08.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'764'700,00 грн.; спільне протокольне рішення №20/6843 від 09.09.2016 р., на підставі якого позивачу було перераховано 1'400'600,00 грн. Копії платіжних доручень про сплату відповідних коштів знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 6 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Пунктом 9 спільних протокольних рішень визначено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Окрім того, 26.11.2015 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної держадміністрації (сторона 2), Фінансовими управлінням Дрогобицької міської ради (сторона 3), КП «Дрогобичводоканал» (сторона 4), ПАТ «Львівобленерго» (сторона 5), ДП «Енергоринок» (сторона 6), ПАТ «Центренерго» (остання сторона) укладеного договір № 63/375-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до якого позивачу 16.12.2015 р. було перераховано 3811000,00 грн. за постачання електроенергії за 2015 рік згідно договору.

Предметом зазначеного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п.16 ст.14 та ст. 32 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ № 375 від 04.06.2015.

Відповідно до п.14 договору про організацію взаєморозрахунків сторони, зокрема, зобов`язались до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1 ст. 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч.1 ст. 626 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір про постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007 р. з додатковою угодою до нього від 01.03.2010 р.

Частинами першою та другою статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем умов договору.

Згідно ст. 193 ГК України, яка кореспондується із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.2 Порядку розрахунків (з урахуванням додаткової угоди від 01.03.2010 р.), розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця до 30 (31) (останній день місяця) числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та договір про організацію взаєморозрахунків, позивач погодився з тим, що між сторонами спору встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №921/108/18 від 13.03.2019 р., у справі № 906/278/18 від 03.04.2019 р., у справі № 918/181/18 від 06.03.2019 р., у справі № 905/1100/18 від 21.03.2019 р., у справі № 916/2104/18 від 13.08.2019 р., постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 924/296/18 від 31.05.2019, у яких вирішено спір стосовно аналогічних правовідносин).

Суд завертає увагу, що надавши можливість укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та договорів про організацію взаєморозрахунків, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

За таких обставин, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених договором та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків та договорами про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Так, судом встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлену позивачем електричну енергію здійснювався трьома способами: шляхом перерахування відповідачем позивачу коштів з рахунку з спеціальним режимом використання, а також шляхом підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Між сторонами немає спору щодо сум та дат проведення оплати, однак щодо порядку зарахування коштів позиції сторін відрізняються, і це призвело до того, що на переконання позивача існує прострочка таких оплат.

Позивач вважає, що спільні протокольні рішення не можуть змінювати порядок та строки оплати, визначених у договорі, а кошти, сплачені на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 63/375-в від 26.11.2015 р., не можуть погашати заборгованість, яка виникла до дати його укладення. Відповідно, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат здійсненні позивачем без врахування того, що суми коштів, які надійшли на підставі спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків були сплачені без порушення відповідних строків. Однак така позиція суперечить вище зазначеному підходу Верховного Суду щодо вирішення таких спорів.

Щодо нараховання пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми простроченого зобов`язання, що не були предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями і договором про організацію взаєморозрахунків, та були несвоєчасно оплачені відповідачем за рахунок власних коштів, суд зазначає наступне.

Суд враховує, що оскільки відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, то на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору постачання електричної енергії № 90132 від 28.02.2007 р., поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016 р.

В преамбулі цього Закону вказано, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: - неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню; - неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

При цьому, не ставиться право ненарахування (списання) з боржника неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості до набрання чинності Законом і виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2018 р. у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, та у справі № 914/3131/15 від 23.01.2018 р.).

Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» розрахувалось за отриману електричну енергію в повному обсязі та станом на 30.09.2016 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», заборгованості перед позивачем не мало. Суд вважає помилковим розрахунок позивача, де вказано про існування простроченої заборгованості на 01.07.2016 р., оскільки, як уже відзначалося вище, позивач не врахував зміну порядку розрахунків за наслідками підписаних спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків № 63/375-в від 26.11.2015 р. Усі оплати, які відбувались після цього у межах визначеного позивачем періоду, були без порушення умов договору про організацію взаєморозрахунків, а тому підстав для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат не має.

У судовому засіданні 27.11.2019 р. та 11.12.2019 р. представник відповідача визнав частково 7'290,14 грн. заборгованості за активну та 2'320,87 грн. за реактивну електричну енергію, хоча у поясненнях, поданих 25.11.2019 р., повністю заперечував проти позову.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.191 ГПК України).

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнаних відповідачем позовних вимог, оскільки таке визнання суперечить зазначеному вище Закону, а частина визнаної суми, як випливає із контрозрахунку відповідача, обчислюється ним за період (12.05.-22.05.2016 р. та 23.05.2016 р., а.с.170 Т.1), який виходить за межі того, який визначив сам позивач (09.11.2015 р. - 14.04.2016 р., а.с. 13 Т. 1).

Щодо доводів позивача щодо розмежування активної та реактивної електричної енергії та погашення заборгованості за спільними протокольними рішеннями та договором про реструктуризацію заборгованості лише за активну електричну енергію суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України під 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», дана Постанова визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії.

Згідно п. 26 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії», електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Постановою №312 від 14.03.2018 року Національною комісією, що здійснює

державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було затверджено правила роздрібного ринку електричної енергії. Згідно цих правил дається визначення зокрема, але не виключно наступним термінам: електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу; електрична енергія (реактивна) - технологічно шкідлива циркуляція електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму, викликана електромагнітною незбалансованістю електроустановок.

З аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що електроенергія складається з двох складових активної та реактивної, та враховуючи те, що спільні протокольні рішення та Постанова КМУ №20 визначають механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, без її розмежування на активну чи реактивну; заборгованість за поставлену позивачем електричну енергію здійснений у повному обсязі. Отже, суд відхиляє доводи позивача як необґрунтовані.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 23753 від 03.11.2016 р. на суму 4'069,08 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2019 р.

Головуючий суддя Яворський Б.І.

Суддя Іванчук С.В.

Суддя Фартушок Т.Б.