РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019Справа № 910/8502/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Приватного підприємства «Гарант Енерго М»

про стягнення 186 315 830, 00 грн.

Представники:

від позивача: Оніщук В.М.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Гарант Енерго М» про стягнення 186 315 830, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив оплату відібраного та використаного газу у період з січня 2019 року по квітень 2019 року на суму 180 232 461,22 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість у вказаному розмірі, а також стягнути з відповідача пеню у розмірі 5605031,93 грн. та 3% річних у розмірі 478336,85 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на ціну позову, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 суд ухвалив, зокрема, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 06.08.2019.

06.08.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 06.08.2019 з`явився представник позивача, представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та,з урахуванням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судом оголошено перерву до 10.09.2019.

10.09.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 10.09.2019 з`явився представник позивача. Представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 10.09.2019 задоволено клопотання відповідача та оголошено перерву до 24.09.2019.

У підготовче засідання 24.09.2019 з`явився представник позивача. Представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином.

У підготовчому засіданні 24.09.2019 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.10.2019.

29.10.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про визнання поважними причин неподання доказів та встановлення додаткового строку на подання доказів.

У судове засідання 29.10.2019 з`явився представник позивача та представник відповідача.

Розглянувши клопотання відповідача про визнання поважними причин неподання доказів та встановлення додаткового строку на подання доказів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Суд зазначає, що імперативні приписи ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлюють обов`язок подання відповідачем доказів разом з відзивом на позов, проте, передбачають певні винятки з наведеного правила, зокрема, у разі доведення об`єктивної неможливості подання суду доказів у встановлений строк та визнання судом таких обставин поважними причинами неподання доказів, суд вправі встановити додатковий строк на подання доказів.

В той же час, у поданому клопотанні відповідач зазначає про зміну керівника відповідача з 20.08.2019 та неможливість у зв`язку з цим подати документи у встановлений строк через брак часу для відновлення господарських документів.

Суд зазначає, що у межах підготовчого провадження судом двічі відкладався розгляд справи зважаючи на подані клопотання відповідача, в тому числі, клопотання про відкладення розгляду справи від 10.09.2019, підписане директором відповідача, з огляду на що, беручи до уваги також встановлені процесуальним законом процесуальні строки, суд дійшов висновків про об`єктивну наявність у відповідача достатньої кількості часу для подання відзиву на позов та доказів на підтвердження обставин, викладених у відзиві, у межах підготовчого провадження.

Разом з тим, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву, як і не зазначено, які саме докази відповідач має намір подати та чи, власне, існують такі докази.

Більше того, зміна керівника юридичної особи, яка вже є стороною у судовому процесі, не перериває/зупиняє/тощо перебігу встановлених законом чи судом строків вчинення відповідної процесуальної дії.

За наведених обставин в сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого відповідачем клопотання про визнання поважними причин неподання доказів та встановлення додаткового строку на подання доказів, з огляду на що в задоволенні зазначеного клопотання судом відмовлено.

У судовому засіданні 29.10.2019 оголошено перерву до 05.11.2019.

У судове засідання 05.11.2019 з`явився представник позивача та представник відповідача, який просив суд оголосити перерву з метою мирного врегулювання спору.

З огляду на те, що позивачем підтримано вказане клопотання, судом оголошено перерву до 03.12.2019.

У судове засідання 03.12.2019 з`явився представник позивача. Представники відповідача не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 03.12.2019, за відсутності представника відповідача, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

При цьому, суд зазначає, що у встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні 03.12.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2018 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (оператор) та Приватним підприємством "Гарант Енерго М" (замовник) укладено договір транспортування природного газу № /Новояворівськ (далі - Договір), відповідно до умов якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до пункту 2.2. Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 3.2. Договору оператор має право, зокрема, обмежувати або припиняти транспортування природного газу у випадках, передбачених цим договором та кодексом.

За умовами пункту 15.1. Договору транспортування природного газу обмежується або припиняється у порядку, передбаченому Кодексом.

Відповідно до пункту 15.2. Договору замовник, який є прямим споживачем, зобов`язаний здійснити самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу в дату і час, зазначені у відповідному повідомленні-вимозі.

Пунктом 15.7. Договору передбачено, що оператор не несе відповідальності за наслідки, пов`язані з припиненням транспортування природного газу, у разі невиконання замовником вимог щодо самостійного припинення споживання природного газу відповідно до умов кодексу.

Цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2022 року (пункт 17.1. Договору).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу № 19/1 від 08.01.2019, відповідно до якого позивач вимагав здійснити самостійне припинення споживання природного газу о 07:00 13.01.2019. Вказаною вимогою позивач також повідомив, що у випадку відмови відповідача здійснити самостійне припинення споживання природного газу після вказаного вище терміну, природний газ, спожитий підприємством після 07:00 13.01.2019 до повного припинення газоспоживання, буде несанкціонованим відбором природного газу. Вказане повідомлення-вимога отримане відповідачем 09.01.2019.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з повідомленнями-вимогами про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу від 25.01.2019 № 20-Д (2610вих-19-175), від 22.02.2019 № 19-5, від 01.03.2019 № 19/7 (2610вих-19-260), від 04.03.2019 № 19/9, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист, фіскальними чеками та накладними, а також підписами уповноважених осіб відповідача про отримання вказаних повідомлень-вимог.

05.03.2019 представниками Бібрського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів складено акт про відмову Приватного підприємства "Гарант Енерго М" самостійно припинити споживання природного газу та підготувати до пломбування газоспоживне обладнання та акт про недопуск представників оператора газотранспортної системи до проведення робіт з примусового припинення транспортування природного газу.

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 01.02.2019 (за січень 2019 року), від 01.03.2019 (за лютий 2019 року), від 01.04.2019 (за березень 2019 року), від 01.05.2019 (за квітень 2019 року), які підписані сторонами та скріплені печатками сторін, відповідач здійснив такі відбори природного газу: у січні 2019 року в обсязі 4240270 м.куб. газу, у лютому 2019 року в обсязі 2906770 м.куб. газу, у березні 2019 року в обсязі 2051692 м.куб. газу, у квітні 2019 року в обсязі 415473 м.куб. газу.

Судом встановлено, що позивач листами від 25.03.2019 № 2001вих-19-1184, від 15.03.2019 № 2001вих-19-968, від 26.04.2019 № 2001вих-19-1579 та від 15.05.2019 № 2001вих-19-1715 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.03.2019 № 01-19-/Новояворівськ на суму 89189058,97 грн., від 28.02.2019 № 02-19-/Новояворівськ на суму 51607352,68 грн., від 26.04.2019 № 03-19-/Новояворівськ на суму 33102097,21 грн. та від 30.04.2019 № 04-19-/Новояворівськ на суму 6333952,36 грн. та відповідні розрахунки вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист.

Спір між сторонами у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що у відповідача у період січень-квітень 2019 року були відсутні підстави для відбору природного газу з газотранспортної системи, а саме з січня по квітень 2019 року у відповідача був відсутній постачальник природного газу, оскільки йому не було підтверджено номінації на транспортування природного газу від будь-якого замовника послуг транспортування, а з 01.03.2019 відповідач був відсутній у реєстрі споживачів постачальника, що у розумінні пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи є несанкціонованим відбором природного газу.

За наведених обставин, позивач просить стягнути вартість несанкціоновано відібраного природного газу у розмірі 180 232 461,22 грн., а також пеню у розмірі 5605031,93 грн. та 3% річних у розмірі 478336,85 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За умовами пункту 2 глави 1 розділу Х Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс) оператор газотранспортної системи зобов`язаний припинити (обмежити) транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадках, зокрема, несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу за відсутності споживача в Реєстрі споживачів постачальника будь-якого постачальника протягом розрахункового періоду; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

За умовами пункту 9 глави 1 розділу Х Кодексу у разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 1 цієї глави, оператор газотранспортної системи має право надіслати, а у разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 2 цієї глави, зобов`язаний надіслати на адресу суб`єкта, що приєднаний до точки входу або точки виходу, повідомлення-вимогу про самостійне припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу в точці виходу. Оператор газотранспортної системи надсилає повідомлення-вимогу не пізніше ніж за три доби до дати припинення (обмеження). На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути меншим ніж п`ять діб.

Відповідно до пункту 10 глави 1 розділу Х Кодексу повідомлення-вимога має містити інформацію про підставу припинення (обмеження) транспортування природного газу, дату і час припинення (обмеження).

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з повідомленням-вимогою про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу № 19/1 від 08.01.2019, відповідно до якого позивач вимагав здійснити самостійне припинення споживання природного газу о 07:00 13.01.2019. Вказаною вимогою позивач також повідомив, що у випадку відмови відповідача здійснити самостійне припинення споживання природного газу після вказаного вище терміну, природний газ, спожитий підприємством після 07:00 13.01.2019 до повного припинення газоспоживання, буде несанкціонованим відбором природного газу. Вказане повідомлення-вимога отримане відповідачем 09.01.2019.

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача з повідомленнями-вимогами про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу від 25.01.2019 № 20-Д (2610вих-19-175), від 22.02.2019 № 19-5, від 01.03.2019 № 19/7 (2610вих-19-260), від 04.03.2019 № 19/9, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист, фіскальними чеками та накладними, а також підписами уповноважених осіб відповідача про отримання вказаних повідомлень-вимог.

Згідно з пунктом 11 глави 1 розділу Х Кодексу припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або припинення (обмеження) споживання природного газу з точки виходу здійснюється самостійно суб`єктом господарювання, що приєднаний до точки входу або точки виходу, які обслуговують газопроводи чи газоспоживне обладнання, у присутності посадової особи оператора газотранспортної системи, яка здійснює опломбування та складає акт про припинення (обмеження) транспортування природного газу.

За умовами пунктів 12 та 13 глави 1 розділу Х Кодексу У разі відмови суб`єкта, що приєднаний до точки входу або точки виходу, самостійно припинити подачу природного газу в точку входу або самостійно припинити споживання природного газу з точки виходу або у разі самовільного його відновлення оператор газотранспортної системи здійснює примусове припинення (обмеження) шляхом часткового чи повного перекриття вхідної засувної арматури з її опломбуванням або механічного (зварного) від`єднання газопроводу, про що посадовою особою оператора газотранспортної системи складається акт. Оператор газотранспортної системи має право залучити представників органів внутрішніх справ для безперешкодного доступу його працівників та посадових осіб до вхідної/вихідної засувної арматури газопроводу або газорозподільного пункту (за його наявності) та виконання ними робіт щодо припинення (обмеження) подачі природного газу в точку входу або припинення (обмеження) споживання природного газу з точки виходу.

Як встановлено судом, 05.03.2019 представниками Бібрського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів складено акт про відмову Приватного підприємства "Гарант Енерго М" самостійно припинити споживання природного газу та підготувати до пломбування газоспоживне обладнання та акт про недопуск представників оператора газотранспортної системи до проведення робіт з примусового припинення транспортування природного газу.

Разом з тим, відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 01.02.2019 (за січень 2019 року), від 01.03.2019 (за лютий 2019 року), від 01.04.2019 (за березень 2019 року), від 01.05.2019 (за квітень 2019 року), які підписані сторонами та скріплені печатками сторін, відповідач здійснив такі відбори природного газу: у січні 2019 року в обсязі 4240270 м.куб. газу, у лютому 2019 року в обсязі 2906770 м.куб. газу, у березні 2019 року в обсязі 2051692 м.куб. газу, у квітні 2019 року в обсязі 415473 м.куб. газу.

Таким чином, у період з січня 2019 року по квітень 2019 року мало місце здійснення відповідачем несанкціонованого відбору природного газу.

Згідно з пунктом 14 глави 1 розділу Х Кодексу вартість та порядок здійснення оплати за використаний природний газ прямим споживачем з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення (обмеження) споживання природного газу, до часу фактичного припинення (обмеження) споживання природного газу визначається договором транспортування природного газу.

Пунктом 15.3. Договору визначено, що вартість обсягу природного газу, що був використаний замовником, який є прямим споживачем, з часу, вказаного в повідомленні-вимозі про самостійне припинення споживання природного газу, до часу фактичного припинення споживання природного газу, що залишився не врегульованим після процедури врегулювання небалансу з його постачальником відповідно до вимог кодексу, сплачується суб`єктом, що приєднаний до точки виходу, на рахунок Оператора. Вартість такого природного газу визначається таким чином:

В = V х БЦГ х 2,

де

V - обсяг природного газу;

БЦГ- базова ціна природного газу.

Згідно з пунктом 15.4 Договору базова ціна газу формується оператором відповідно до Кодексу. Оператор формує базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Як встановлено судом, позивач листами від 25.03.2019 № 2001вих-19-1184, від 15.03.2019 № 2001вих-19-968, від 26.04.2019 № 2001вих-19-1579 та від 15.05.2019 № 2001вих-19-1715 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.03.2019 № 01-19-/Новояворівськ на суму 89189058,97 грн., від 28.02.2019 № 02-19-/Новояворівськ на суму 51607352,68 грн., від 26.04.2019 № 03-19-/Новояворівськ на суму 33102097,21 грн. та від 30.04.2019 № 04-19-/Новояворівськ на суму 6333952,36 грн. та відповідні розрахунки вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено правильність і відповідність умовам договору та Кодексу таких розрахунків за лютий, березень та квітень 2019 року.

Стосовно нарахування природного газу за січень 2019 року, суд зазначає, що позивач нарахував несанкціоноване споживання відповідачем природного газу з 01.01.2019 по 31.01.2019, однак в повідомленні-вимозі про самостійне припинення споживання природного газу в точці виходу № 19/1 від 08.01.2019 (2610вих 19-62) позивач вимагав від відповідача здійснити самостійне припинення споживання природного газу з 07:00 13.01.2019, з огляду на що судом здійснено перерахунок відібраного газу та встановлено, що відповідач з 13.01.2019 по 31.01.2019 спожив 2598875,16 куб. м. газу, що становить 54664261,95 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та самостійно не припинив споживання природного газу у період січень-квітень 2019 року, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 145707664,20 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати несанкціонованого споживання природного газу у вказаному розмірі, з огляду на що позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в цій частині підлягає частковому задоволенню, у розмірі 145707664,20 грн.

Заперечення відповідача, озвучені в судовому засіданні 29.10.2019, не спростовують висновків суду щодо наявності та обсягу заборгованості відповідача за несанкціонований відбір природного газу у розмірі 145707664,20 грн..

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 478336,85 грн. 3% річних та 5605031,93 грн. пені внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язання зі сплати коштів у січні та лютому 2019 року.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 13.5. договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено судом, позивач листами від 25.03.2019 № 2001вих-19-1184, від 15.03.2019 № 2001вих-19-968, від 26.04.2019 № 2001вих-19-1579 та від 15.05.2019 № 2001вих-19-1715 надіслав на адресу відповідача рахунки від 25.03.2019 № 01-19-/Новояворівськ на суму 89189058,97 грн., від 28.02.2019 № 02-19-/Новояворівськ на суму 51607352,68 грн., від 26.04.2019 № 03-19-/Новояворівськ на суму 33102097,21 грн. та від 30.04.2019 № 04-19-/Новояворівськ на суму 6333952,36 грн. та відповідні розрахунки вартості природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінний лист.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства в частині стягнення пені та 3 % річних, у зв`язку із несанкціонованим споживанням природного газу в лютому 2019 року.

Стосовно нарахування пені у зв`язку із несанкціонованим споживанням природного газу в січні 2019 року, суд зазначає, що оскільки судом встановлено несанкціоноване споживання відповідачем природного газу за період з 13.01.2019 по 31.01.2019, що складає 54664261,95 грн., суд, здійснивши перерахунок 3% річних та пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду нарахування (з 16.04.2019 по 30.05.2019), дійшов висновку, що розмір пені та 3% річних, у зв`язку із несанкціонованим споживанням природного газу в січні 2019 складає 2373776,85 грн. та 202182,89 грн., відповідно.

З огляду на наведене, враховуючи доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов`язання за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 4105804,44 грн. та 350642,40 грн., відповідно.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Гарант Енерго М» (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21; ідентифікаційний код: 34795648) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) грошові кошти у розмірі 145 707 664 (сто сорок п`ять мільйонів сімсот сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 20 коп. 3% річних у розмірі 350 642 (триста п`ятдесят тисяч шістсот сорок дві) грн. 40 коп., пеню у розмірі 4 105 804 (чотири мільйони сто п`ять тисяч вісімсот чотири) грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 541 890 (п`ятсот сорок одна тисяча вісімсот дев`яносто) грн. 83 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.2019

Суддя Ю.В. Картавцева