ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2019 р. м. Вінниця Cправа № 902/919/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.

при секретарі Незамай Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС", вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871

до: Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал", вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022, код - 03339012

про стягнення 17 803,89 грн заборгованості

В С Т А Н О В И В :

01.11.2019 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" до Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" про стягнення 17 803,89 грн заборгованості, з яких 11 765,86 грн 3% річних, 6 038,03 грн інфляційних втрат за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № К-30 від 01.09.2013 року.

В якості підстави заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі №902/24/19, відповідно до якого стягнуто з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "АВІС" 639 631,12 грн основного боргу; 204 238,36 грн інфляційного збільшення; 49 622,01 грн 3% річних; 5 000,00 грн витрат на послуги адвоката та 13 402,37 грн витрат зі сплати судового збору.

Позивач зазначає, що у зв`язку з невиконання відповідачем рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19, яким індекс інфляції та три проценти річних були розраховані до 04.03.2019, у позивача виникло право на донарахування індексу інфляції та трьох процентів річних на суму боргу за наступний період, починаючи з 05.03.2019 року.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року позов залишено без руху на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 174 ГПК України та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

21.11.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача за № 636 від 21.11.2019 року про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року відкрито провадження у справі № 902/919/19 у порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.12.2019 року.

04.12.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання № 11/07-2554 від 04.12.2019 року, в якому останній просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника КП "Вінницяоблводоканал".

Крім того 04.12.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 11/07-2555 від 04.12.2019 року, в якому останній зазначає що заявлені позивачем позовні вимоги відповідають дійсності є обґрунтованими та правомірними. Також у відзиві представник КП "Вінницяоблводоканал" вказує про невиконання рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19 в зв`язку з складним фінансовим становищем.

12.12.2019 року до суду представником позивача подано заяву (вих. № 705 від 11.12.2019 року), в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 24 687,76 грн., з яких 14 164,72 грн 3% річних та 10 523,04 грн інфляційних втрат.

Також, 12.12.2019 року представником позивача до суду подано заяву (б/н від 12.12.2019 року), в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд проводити судове засідання без участі уповноваженого представника позивача.

В судове засідання 12.12.2019 року представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином ухвалою суду від 26.11.2019 року, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Обізнаність представників сторін про дату судового засідання підтверджується поштовими повідомленням наявними в матеріалах справи.

При цьому, суд зазначає що в матеріалах справи наявні заява (б/н від 12.12.2019 року) та клопотання (№ 11/07-2554 від 04.12.2019 року) представників позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності.

Ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, ст.ст. 42, 46 ГПК України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми ст.ст. 182, 183 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Положеннями ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України визначено, що, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ч. 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні розглянувши заяву представника позивача (вих. № 705 від 11.12.2019 року), в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 24 687,76 грн, з яких 14 164,72 грн 3% річних та 10 523,04 грн інфляційних втрат, розцінює її як заяву про збільшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду як таку, що не суперечить нормам ст. 46 ГПК України.

Суд розглянув матеріали справи, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на невиконання відповідачем рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19, відповідно до якого стягнуто з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "АВІС" 639 631,12 грн основного боргу; 204 238,36 грн інфляційного збільшення; 49 622,01 грн 3% річних; 5 000,00 грн витрат на послуги адвоката та 13 402,37 грн витрат зі сплати судового збору.

В зв`язку з чим, у позивача виникло право на донарахування індексу інфляції та трьох процентів річних на суму боргу за період, починаючи з 05.03.2019 року.

На підставі викладеного, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача 11 765,86 грн 3% річних, 6 038,03 грн інфляційних втрат за договором про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт № К-30 від 01.09.2013 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про невиконання рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19 в зв`язку з складним фінансовим становищем та вказує, що заявлені позивачем позовні вимоги визнає, вони відповідають дійсності є обґрунтованими та правомірними.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство "АВІС" (Сторона 1) та Комунальним підприємством "Вінницяоблводоканал" (Сторона 2) укладено договір № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт.

Предметом даного Договору є роботи, які здійснює Сторона 1 щодо систематичної (безперервної) експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт потужністю 6,3 МВА ("Підстанція"). Підстанція розташована за адресою: м. Вінниця, провул. Карбишева, 2.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що експлуатація та технічне обслуговування Підстанції передбачає забезпечення Стороною 1 таких заходів ("Робота"), а саме: залучення спеціально підготовлених фахівців з питань енергетики; оплата праці фахівців з питань енергетики та інших працівників, які обслуговують Підстанцію; забезпечення охорони Підстанції; бухгалтерський облік, розрахунок споживання й втрат електроенергії; дотримання санітарного стану; оплата за земельну ділянку; використання засобів зв`язку; засоби захисту згідно Правил ППТБ та ПТЕ; забезпечення спецодягом; технічне обслуговування, яке здійснюється систематично (безперервно) й включає, зокрема: роботи з профілактики, огляду і ремонту Підстанції; проведення випробувань; ліквідація можливих дефектів і заміну дефектних деталей, вузлів, агрегатів Підстанції тощо; технічний інструктаж та контроль за дотриманням правил під час обслуговування та експлуатації Підстанції; проведення поточного та капітального ремонту Підстанції; забезпечення Підстанції запасними частинами.

Згідно із п.2.1. Договору вартість Робіт включає в себе відшкодування Стороною 2 Стороні 1 тих витрат, які остання здійснила на виконання даного Договору, а також плату за виконану Стороною 1 Роботу.

Виконані Роботи, крім тих, які зазначені у пункті 2.3 Договору, оплачуються Сторонами щомісячно пропорційно використаній ними активній електроенергії, показники якої зазначаються Стороною 1 у Додатку № 1. (п. 2.2. Договору)

Відповідно до п. 2.4. Договору Сторона 2 зобов`язується щомісячно здійснювати оплату за Роботи шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1, зазначений у даному Договорі протягом трьох банківських днів від дня отримання Акту про виконану роботу.

Відповідно до п. 2.5. Договору, платежі за виконані Роботи здійснюються Стороною 2 у національній валюті - гривні. Зобов`язання Сторони 2 із оплати Робіт вважається виконаним в день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1.

Сторона 1 здійснює Роботи за місцезнаходженням Підстанції. (п. 3.1. Договору)

Види, обсяги та вартість Робіт відображаються Стороною 1 в Додатках №№ 1, 2, 3, які складаються кожного місяця у двох примірниках. (п. 3.2. Договору)

Додатки №№ 1, 2, 3 передаються Стороною 1 Стороні 2 будь-яким прийнятним для Сторін способом не пізніше третього числа наступного за звітним місяця. (п. 3.3. Договору)

Сторона 2 зобов`язана прийняти Акти і протягом трьох робочих днів підписати їх, скріпити печаткою та повернути один примірник Стороні 1. (п. 3.4. Договору)

У разі, якщо Сторона 2 не згодна із даними, які зазначені в Акті, остання зобов`язана протягом трьох робочих днів від дня отримання Акту, направити на адресу Сторони 1 письмові аргументовані заперечення. Факт направлення Стороною 2 Стороні 1 заперечень підтверджується або проставленням відповідної відмітки (ПІБ, підпис, посада, дата) належним чином уповноваженою Стороною 1 особою на другому примірнику заперечень, або листком вкладення до цінного листа із бланком повідомлення про вручення поштового відправлення. (п. 3.5. Договору)

У разі, якщо Сторона 2 не виконає пунктів 3.4, 3.5 даного Договору, Акт вважається узгодженим та прийнятим Стороною 2. (п. 3.6. Договору)

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами й скріплення печатками. (п. 6.1. Договору)

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 6.1. цього Договору. Договір є безстроковим й укладається без визначення дати його закінчення. (п. 6.2. Договору).

За доводами Позивача в період з 01.09.2013 року по 28.02.2017 року останнім виконано роботи на загальну суму 1 839 430,39 грн.

Зазначені роботи оформлені актами здачі-приймання робіт (надання послуг), копії яких долучено до матеріалів справи. Факт підписання актів здачі-прийняття робіт обома сторонами свідчить про те, що позивачем роботи були виконані своєчасно в повному обсязі згідно умов визначених сторонами.

Однак, відповідач свій обов`язок щодо оплати виконаних робіт виконав частково, на загальну суму 1 199 799,27 грн., з яких: 1119 122,01 грн погашено шляхом підписання протоколів взаємозаліків заборгованості; 80 677,26 грн перераховано грошовими коштами на рахунок позивача.

Як встановлено судом у відзиві на позовну заяву, відповідач визнав наявність заборгованості за договором № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт від 01.09.2013 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області (суддя Матвійчук В.В.) від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "АВІС" 639 631,12 грн основного боргу; 204 238,36 грн інфляційного збільшення; 49 622,01 грн 3% річних; 5 000,00 грн витрат на послуги адвоката та 13 402,37 грн витрат зі сплати судового збору (а.с. 19-23, т. 1).

07.05.2019 року на виконання вказаного рішення видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Таким чином, на момент розгляду даної справи рішення суду у справі № 902/24/19 з огляду на приписи ст. 241 ГПК України є таким, що набрало законної сили 07.05.2019 року.

Однак, за твердженнями позивача відповідач рішення суду не виконав, а отже у позивача залишається право на донарахування річних та інфляційних втрат за наступний період, починаючи з березня 2019 року.

Позивачем нараховано 14 164,72 грн 3% річних (за період з 01.03.2019 року по 11.12.2019 року) та 10 523,04 грн інфляційних втрат (за період з квітня 2019 року по жовтень 2019 року) (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 705 від 11.12.2019 року).

Прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт від 01.09.2013 року, наявність якого підтверджено рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19, слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З моменту укладення сторонами договору № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт від 01.09.2013 року між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19 стягнуто з відповідача на користь позивача 639 631,12 грн основного боргу; 204 238,36 грн інфляційного збільшення; 49 622,01 грн 3% річних; 5 000,00 грн витрат на послуги адвоката та 13 402,37 грн витрат зі сплати судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі № 902/24/19 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості за договором № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт від 01.09.2013 року, в зв`язку з чим дане рішення в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи, у тому числі й в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за вказаний період, виходячи із якої позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

З матеріалів справи слідує, що Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.04.2019 року у справі № 902/24/19 відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановлянням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11 та від 17.02.2016 р. у справі № 905/3137/14-908/5775/14, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 910/663/17.

Тобто, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 р. у справі № 914/1487/17, від 20.06.2018 р. у справі № 905/2135/17).

Таким чином, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок, з огляду на що вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 705 від 11.12.2019 року).

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів), окрім того, пред`явлений позов визнав.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на вказане, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме 960,50 грн. Решта 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 960,50 грн відноситься на відповідача.

Також, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи 21.10.2019 року між адвокатом Волошенюк Оксаною Валерієвною (адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги № К - 31, відповідно до п. 1.1. якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом клієнта до КП "Вінницяоблводоканал" (надалі іменується як справа), а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором (а.с. 32-33, т. 1).

Згідно із п. 3.1. Договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 2 000,00 грн в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу.

Детальний перелік наданих правничих послуг зафіксовано в описі наданих послуг (а.с. 24, т. 1).

Також матеріали справи містять свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000116 видане Волошенюк Оксані Валеріївні, довідку від 10.07.2017 р. № 039 про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру адвоката Волошенюк О.В., повідомлення від 10.07.2017 р. № 004 про взяття на облік платника єдиного внеску Волошенюк О.В. та видатковий касовий ордер від 22.10.2019 року про оплату наданих послуг зі сторони клієнта (а.с. 34-36, т. 1).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст.126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі згідно із п. 1 ч.4 ст. 129 ГПК України.

Аналогічних висновків щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18 та від 16.01.2019 р. у справі № 922/577/18.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022, код - 03339012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871) 14 164,72 грн - 3% річних (за період з 01.03.2019 року по 11.12.2019 року) та 10 523,04 грн - інфляційних втрат (за період з квітня 2019 року по жовтень 2019 року) за договором № К-30 про порядок експлуатації та технічного обслуговування трансформаторної підстанції ПС 110/10 кВт від 01.09.2013 року, 960,50 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору, 2 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю - підприємству "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871) з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 960,50 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням № 9791 від 23.10.2019 року (оригінал якого містяться у матеріалах справи).

5. Засвідчений гербовою печаткою суду примірник даного рішення є підставою для повернення Товариству з обмеженою відповідальністю - підприємству "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871) судового збору в розмірі 960,50 грн.

6. Примірник повного судового рішення скріплений гербовою печаткою суду надіслати позивачу, копію повного судового рішення - представнику позивача та відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2019 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

3 - представнику позивача адвокату Волошенюку О.В. - ( АДРЕСА_1 )

4 - відповідачу (вул. Київська, буд. 173, м. Вінниця, 21022)