РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.12.2019Справа № 910/14315/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний 1)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд.5)

про стягнення 17 539,35 грн

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 17 539,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом по залізничній накладній № 48262612 порушив взяті на себе зобов`язання та здійснив доставку вантажу з простроченням строків поставки, у зв`язку з чим позивачем нарахований штраф у розмірі 17 539,35 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.10.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14315/19 та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачам строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

12.11.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що на дату подачі позовної заяви строк на розгляд претензії №11/08/79 від 16.10.2019 та надання відповідачем відповіді на неї не сплив. Таким чином, відповідач вважає, що на дату подачі позову у позивача було відсутнє право звернення до суду, внаслідок недотримання процедури досудового врегулювання спору, оскільки строк для розгляду відповідачем претензійних вимог сплив лише 20.10.2019.

22.11.2019 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що пред`явлення претензії лише зупиняє перебіг строків позовної давності. Крім того, станом на момент розгляду даної справи відповідач зобов`язаний був повідомити позивача про часткове або повне відхилення його претензії, однак цього зроблено не було, що свідчить про виникнення у позивача права на стягнення штрафу.

Відповідач свої правом щодо подачі заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Відповідно до ч. 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

06 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (надалі - продавець) та Компанією "Mertrade spol. s r.o." (надалі - покупець) був укладений контракт № 862/17, відповідно до умов якого продавець погоджується поставляти, а покупець погоджується прийняти й оплатити бензол сирий кам`яновугільний марки БС й марки БС-1, найменування, якість та умови поставки якого визначені в даному контракті та специфікаціях до нього.

09 лютого 2019 року в межах зазначеного контракту зі станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці ПрАТ "Авдіївський коксохімічний завод" відправило вантаж у вагоні (цистерні) № 51256014 УЗ на адресу отримувача СВС с.р.о., на станцію призначення Вояни, Словацька республіка, згідно залізничної накладної СМГС №48262612.

19 лютого 2019 року відповідно до відмітки в графі 34 указаної залізничної накладної вагон (цистерна) № 51256014 УЗ прибув на станцію Ужгород.

28 лютого 2019 року зазначений вагон був переданий на станцію Матьовце та цією ж датою прибув на станцію призначення Вояни 07672 Словацької республіки, що підтверджується відміткою станції Вояни у графі 27 залізничної накладної №48262612.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що вантаж за указаною накладною був доставлений з простроченням строку доставки вантажу, передбаченого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, що є підставою для нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вагонів, що за розрахунком позивача становить 17 539,35грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 6 Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), передбачено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України, ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Частиною 6 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що спори пов`язані з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Оскільки правовідносини з перевезення вантажу залізничним транспортом за залізничною накладною №48262612 виникли у сторін у міжнародному сполученні (між Україною та Словацькою Республікою), то такі відносини мають регулюватися Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМВС).

Згідно з § 1 ст. 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 УМВС).

Статтею 24 УМВС передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались;

- для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались.

Для вантажів, що вимагають обмеження швидкості за своїми технічними характеристиками, негабаритних і прямуючих в спеціальних поїздах з окремим локомотивом, терміни доставки встановлюються перевізником.

Для вантажів, що перевозяться в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні, термін доставки на водній ділянці шляху встановлює перевізник, який здійснює перевезення на даній ділянці шляху. Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, що пов`язані з відправленням вантажу.

Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу.

Відповідно до ст. 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Згідно із календарних штемпелів на накладній №48262612, вантаж відповідачем був доставлений на станцію призначення з порушенням терміну доставки, визначеного ст. 24 УМВС.

Судом встановлено, що вантаж був відправлений 09.02.2019, отже, перебіг терміну доставки вантажу розпочався з 10.02.2019. При цьому загальна відстань перевезення становить 1601 км (1591 км + ЖСР 10 км) та складає 1 добу на кожні 200 км, що почались.

Отже, термін доставки вантажу - 10 діб (9 діб + 1 доба на операції, пов`язані з відправленням вантажу).

Враховуючи вище наведене, доставлення вантажу до місця призначення, яке відбулося 28.02.2019 року за залізничною накладною №48262612, було здійснене перевізником з простроченням терміну доставки на 9 діб.

Відповідно до § 1, 2 статті 45 УМВС, якщо перевізником не було дотримано терміну доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24, перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається, виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, і величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме:

- 6 % провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18 % провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

- 30 % провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки термін доставки вантажу за накладною не був дотриманий залізницею, зокрема, перевищення терміну доставки склало 9 діб, позивач на підставі § 2 статті 45 УМВС нарахував відповідачу штраф у розмірі 17 539,35 грн.

Згідно з статтею 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

Позов, у відповідності до параграфу 3 статті 47 УМВС, може бути пред`явлений, якщо перевізник не дав відповіді на претензію в строк, встановлений на розгляд претензії, або якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка звернулася із претензією, про відхилення претензії повністю або частково.

При цьому, у відповідності до параграфу 7 статті 46 УМВС, перевізник зобов`язаний впродовж 180-денного строку від дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь заявнику претензії, і при повному або частковому визнанні претензії сплатити належну суму.

Матеріалами справи підтверджується, що 16.04.2019 позивачем на адресу Акціонерного товариства "Українська Залізниця" засобами поштового зв`язку надіслано претензію вих. №11/08/79 від 16.04.2019, в якій позивач вимагав сплатити штраф за перевищення терміну доставки вантажу за залізничною накладною №48262612.

Отже, відповідач мав розглянути вказану претензію протягом 180-денного строку від дня її отримання.

В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем претензії вих. №11/08/79 від 16.04.2019.

Відповідно до пп.2 п.1, п.2 розділу 2 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) становлять Д+3, пріоритетної - Д+2. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

З урахуванням нормативних строків пересилання поштових відправлень відповідач міг отримати претензію позивача 20.04.2019, внаслідок чого залізниця повинна була розглянути претензію в строк до 17.10.2019. Водночас відповідно до наявного в матеріалах справи конверту, в якому надійшла позовна заява у даній справі, Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" пред`явлено позов 11.10.2019, тобто від дати направлення до дати подання позову минуло лише 178 днів.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом до завершення встановленого строку на розгляд залізницею претензії. При цьому, як вказує позивач, відповіді на претензію ним не було отримано.

Отже, беручи до уваги встановлені вище обставини у даній справі, а також з огляду на приписи ст. 10 ЦК України та положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, суд дійшов висновку, що позивач передчасно подав позов у цій справі про стягнення з залізниці штрафу, оскільки пред`явлення позову вчинено позивачем без дотримання претензійного порядку визначеного нормами міжнародного права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до завершення встановленого строку на розгляд залізницею претензії, то суд прийшов до висновку про відсутність порушеного права позивача станом на час звернення до суду та розгляду справи.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.12.2019

Суддя Л. Г. Пукшин