ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.12.2019 р. Справа № 914/1898/18

Суддя Мороз Н. В., розглянувши без виклику представників сторін заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів" про відвід судді Матвіїва Р.І. у справі № 914/1898/18

за первісним позовом: Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", м. Львів,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром", м. Львів,

до відповідача 2: Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, м. Львів,

до відповідача 3: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 4: Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області, с. Давидів, Пустомитівський район, Львівська область,

про визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про право власності №20675290; зобов`язання відповідача 1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов`язання відповідача 1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта,

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром", м. Львів,

до відповідача 1: Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", м. Львів,

до відповідача 2: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів,

до відповідача 3: Державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича, с. Солонка, Пустомитівський район, Львівська область,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2: Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, м. Львів,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 3: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, м. Львів,

про визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого до статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), скасування записів про право власності.

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області (суддя Матвіїв Р.І.) перебуває справа за первісним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром", до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, до Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності на пожежний резервуар; скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації; скасування рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування запису про право власності №20675290; зобов`язання відповідача 1 не чинити перешкоди в користуванні позивачем пожежним резервуаром; зобов`язання відповідача 1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ВЕЕМ-Металавтопром" до Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, до Державного реєстратора Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живка Михайла Олександровича, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання незаконним та скасування Переліку майна, переданого до статутного фонду Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів", скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), скасування записів про право власності.

11.12.2019 через службу діловодства господарського суду позивачем за первісним позовом - ТзДВ "Львівський завод фрезерних верстатів" подано заяву про відвід суді Матвіїва Р. І. від 10.12.2019.

Здійснивши розгляд зазначеної заяви, суд (у складі головуючого судді Матвіїва Р. І.) зробив висновок про її необґрунтованість. Внаслідок чого, ухвалою від 12.12.2019 зупинено провадження у справі № 914/1898/18, а справу передано для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

За допомогою автоматизованої системи документообігу суду, вирішення питання про відвід судді Матвіїва Р. І. розподілено судді Мороз Н. В., що підтверджується Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2019.

За загальним правилом, встановленим п. 8 ст. 39 ГПК України, суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. Проте за ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. При цьому суд відзначає, що заяву відповідача про відвід викладено письмово. З огляду на це, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з метою вирішення відводу.

В обґрунтування заяви про відвід судді заявником зазначено, що ухвалою від 02.05.2019 суд постановив повернутися до розгляду справи № 914/1898/18 у підготовчому судовому засіданні. Причиною цього слугувало те, що однією із позовних вимог за первісним позовом є зобов`язання відповідача 1 відновити пожежний резервуар, привівши його до попереднього стану відповідно до технічного паспорта. Однак, як зазначає заявник відводу, на стадії підготовчого провадження не з`ясовано, не конкретизовано та не визначено обставин щодо того, в якій мірі спірний об`єкт забудовано, добудовано чи іншим чином видозмінено порівняно з його попереднім станом, тоді як відповідні обставини входять до предмету доказування в даній справі та мають підтверджуватися поданими сторонами доказами. На виконання цієї ухвали жодних дій для з`ясування цих обставин та виконання завдання підготовчого провадження не вчинено, однак суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Крім того, заявник зазначає, що 13.11.2019 позивачем за первісним позовом було подано клопотання про повернення до розгляду справи в підготовчому засіданні, а також клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, однак вказані клопотання судом не вирішені, незважаючи на те, що було проведено два наступні судові засідання. Також, судом не вирішено питання про приєднання до матеріалів справи додаткових пояснень позивача за первісним позовом, поданих до суду 05.12.2019.

Зважаючи на зазначене, позивач за первісним позовом вважає, що суддя Матвіїв Р.І. безпідставно ухилився від вирішення процесуальних питань, а саме від вирішення заяв та клопотань сторони у справі, що викликає сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Матвіїва Р.І., що згідно зі ст. 35 ГПК України є підставою для відводу судді.

Щодо поданої заяви про відвід, суд зазначає наступне.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2016 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5).

За змістом рішення у справі "Білуха проти України" Європейський суд з прав людини з посиланням на свою усталену практику зазначив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У п. 52 вищевказаного рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 р. у справі №11/1987/134/188 "Hauschildt v. Denmark", пункт 48).

Слід зазначити, що відвід - це процесуальний інститут, що містить умови, за яких особа не може брати участь у конкретній справі. Підстави відводу судді - це обставини, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді конкретної справи. Ці обставини можуть бути суб`єктивного характеру і стосуватися особистих зв`язків судді з особами, які беруть участь у справі, або його особистої поведінки щодо розгляду справи, чи об`єктивного характеру і стосуватися процесуального статусу судді у справі, яка розглядалася раніше.

Господарський процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть викликати сумнів у необ`єктивності судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Згідно ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, установлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 23.05.2001р. №6-рп/2001, судоустрій і судочинство визначаються винятково законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень, належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Подана позивачем за первісним позовом заява про відвід за своєю суттю зводиться до його незгоди з процесуальною діяльністю суду при розгляді даної справи (закриття підготовчого провадження у справі та невирішення поданих стороною клопотань).

Частиною 4 ст. 35 ГПК України імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід учинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, в тому числі вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Таким чином, твердження заявника про те, що суд на стадії підготовчого провадження не з`ясував та не визначив певних обставин які входять в предмет доказування судом до уваги не приймаються, адже, відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частинами 1 та 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З приводу посилань заявника на невирішені судом клопотання, які були заявлені позивачем за первісним позовом на стадії розгляду справи по суті, суд зазначає, що нормами ГПК України не встановлено конкретного строку для вирішення клопотань поданих на стадії розгляду справи по суті. Відтак, висновок заявника про ухилення суду від вирішення клопотань сторони є передчасним та не може слугувати обґрунтованою підставою для відводу.

Покладені в основу обґрунтування заяви про відвід обставини не є підставами для відводу судді у розумінні ст. ст. 35, 36 ГПК України, оскільки згідно вимог чинного законодавства, відвід повинен бути вмотивованим.

Суд звертає увагу відповідача, що підставами для відводу судді можуть бути лише конкретні обставини, які викликають обґрунтований сумнів в неупередженості такого судді. При цьому незгода з процесуальною діяльністю суду до таких обставин не може належати, адже в такому випадку будь-яка сторона в будь-якій справі зможе в такий спосіб змінювати суддю у своїй справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що сумніви щодо неупередженості та об`єктивності судді з`явилися у заявника за результатом проведених судових засідань 13.11.2019 та 05.12.2019 (у яких був присутній уповноважений представник позивача за первісним позовом), що унеможливлювало заявлення стороною відводу з вищевикладених підстав у строки встановлені ст. 38 ГПК України. Однак, суд зауважує, що заява про відвід судді подана до суду лише 11.12.2019, з пропуском дводенного строку, передбаченого ст. 38 ГПК України. В заяві про відвід заявник просить поновити строк на подання заяви про відвід судді, однак не наводить жодних обґрунтувань причин поважності пропуску такого строку.

Враховуючи те, що із поданої ТзДВ "Львівський завод фрезерних верстатів" заяви про відвід судді не вбачається жодних належних та переконливих доказів в підтвердження обставин, які свідчать про упередженість та необ`єктивність судді Матвіїва Р. І. при розгляді справи № 914/1898/18, а також не представлено доказів наявності обставин передбачених ст. 35 ГПК України, суд дійшов висновку у задоволенні заяви про відвід судді відмовити.

Частиною 11 ст. 39 ГПК України передбачено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Львівський завод фрезерних верстатів" від 10.12.2019 (вх. № 52240/19) про відвід судді Матвіїва Р. І. у справі 9141898/18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Мороз Н.В.