Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/809/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

прокурор: Шевчук М.М. - сл. посвідчення №038611 від 11.01.2016;

від позивачів 1,2,3: не прибули;

від відповідача: Герасимов П.О. - ордер КС № 387441 від 06.08.2019;

присутній: ОСОБА_1 - паспорт НОМЕР_1 від 09.10.1996,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарської районної державної адміністрації Житомирської області та Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області

до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка

про дострокове розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки

Керівник Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в особі Любарської районної державної адміністрації Житомирської області в особі Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області звернувся до суду з позовом, згідно якого просить:

- розірвати достроково договір оренди земельної ділянки від 17.09.2002, укладений між Любарською районною державною адміністрацією Житомирської області в особі Вигнанського сільського голови та приватним сільськогосподарським підприємством ім. Пархоменка щодо оренди земельних ділянок з кадастровим номером :06:002:0002 площею 9,6366 га та з кадастровим номером :06:001:0002 площею 39,8639 га, загальною площею 49,5005 га.

- зобов`язати приватне сільськогосподарське підприємство ім. Пархоменка повернути земельні ділянки загальною площею 49,5005 га (кадастровий номер :06:002:0002 площею 9,6366 та кадастровий номер :06:001:0002 площею 39,8639 га), які знаходяться за межами населеного пункту на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Ухвалою від 09.08.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суду призначив на 03.09.2019.

Згідно ухваливід 03.09.2019, суд відклав підготовче засідання на 01.10.2019.

Ухвалою суду від 01.10.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу №906/809/19 до судового розгляду по суті на 17.10.2019.

В судовому засіданні 17.10.2019 оголошено перерву до 10 год. 00 хв.11.11.2019.

28.10.2019 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа №4 від 21.10.2019, адресованого Любарській районій державній адміністрації та копії листа №3 від 21.10.2019, адресованого ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/809/19, в судове засідання 11.11.2019 не вносилась. Ухвалою від 18.11.2019 суд призначив судове засідання на 03.12.2019.

11.11.2019 до суду від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надійшло клопотання, згідно якого останній просить провести засідання без участі його представника. При винесенні рішення управління покладається на розсуд суду. Клопотання аналогічного змісту надійшло до суду 03.12.2019.

В судовому засіданні 03.12.2019 прокурор повідомив суд, що під час розгляду справи Прокуратурою Житомирської області було скеровано запити до Держгеокадастру у Житомирській області та встановлено, що при здійсненні Держгеокадастром інвентаризації земель в Житомирській області, спірні земельні ділянки передані до територіальної громади та, згідно витягів про право власності, зареєстровані 06.09.2019 за територіальною громадою Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області. Просив суд при винесенні рішення врахувати вказану інформацію та повернути спірні земельні ділянки саме Вигнанській сільській раді Любарського району Житомирської області. На підтвердження вказаних обставин подав для долучення до матеріалів справи копію листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 15.11.2019 №10-6-0,9-7825/2-19. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням вказаних уточнень.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо наданої прокурором інформації та долучення до матеріалів справи вказаного листа. При цьому пояснив, що відповідач звертався до Держгеокадастру у Житомирській області з пропозицією внести зміни в п.2.1. Договору оренди земельної ділянки від 17.09.2002 щодо зміни цільового призначення із закладки та вирощування саду на ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак підприємством було отримано відмову у зв`язку з недопущенням порушення вимог частини 4 ст. 122 Земельного кодексу України, статтей 4,30 Закону України "Про оренду землі". Вказану відмову представник відповідача просив долучити до матеріалів справи. Також повідомив, що з відповідним листом звертався до Любарської районної державної адміністрації, однак, на даний час відповідь від останньої не надійшла. Також представник відповідача під час розгляду справи пояснив, що Вигнанська сільська рада Любарського району Житомирської області не має можливості внести зміни до Договору через відсутність у її штаті компетентного у даних питаннях працівника. Позовні вимоги заперечив у повному обсязі.

Суд ухвалив долучити надані прокурором та представником відповідача документи до матеріалів справи. Подану прокурором інформацію щодо належності спірних земельних ділянок Вигнанській сільській раді Любарського району Житомирської області суд враховує як уточнення обставин, про які з об`єктивних причин прокурор не мав можливості повідомити раніше, оскільки реєстрація права власності була проведена під час розгляду справи в суді та лише 20.11.2019 про це було повідомлено прокуратуру.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Бердичівською місцевою прокуратурою виявлено порушення вимог земельного законодавства на території Любарського району Житомирської області в частині недотримання умов використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Встановлено, що 17.09.2002 між Любарською районною державною адміністрацією Житомирської області (далі - позивач2, орендодавець), в особі Вигнанського сільського голови Шведа Анатолія Михайловича та Приватним сільськогосподарським підприємством імені Пархоменка (далі - відповідач, орендар, ПСП ім. Пархоменка) в особі Левчука Миколи Миколайовича укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки (далі - Договір (а.с. 28,29)), який зареєстровано у реєстрі за № 1803.

Відповідно до пункту 1 вказаного Договору, орендодавець надає на підставі розпорядження голови Любарської районної державної адміністрації від 11.06.2002 № 140 у тимчасове володіння (оренду), земельну ділянку вільну від будь-яких обтяжень та майнових прав третіх осіб. Земельна ділянка розташована за межами села Вигнанка Любарського району Житомирської області - землі запасу та резерву Вигнанської сільської ради, загальною площею 49,5 га.

У подальшому, як пояснює прокурор, орендована земельна ділянка була проінвентаризована та їй присвоєно кадастрові номера :06:001:0002 з площею 39,8639 га та :06:002:0002 з площею 9,6366 га. Загальна площа орендованої земельної ділянки становить - 49,5005 га.

Прокурор вказує, що відповідно розпорядження голови Любарської РДА від 11.06.2002 №140 та умов Договору оренди, метою використання земельної ділянки площею 49, 5 га є закладка та вирощування саду. Вказаний вид покладено в основу розробленої технічної документації із землеустрою.

Однак, як пояснює прокурор, згідно інформації Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 19.11.2018 № 10-6-0.43-8101/2-18, земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :06:001:0001, :06:001:0002, :06:002:0001 та :06:002:0002 загальною площею 103,3 га, використовуються ПСП ім. Пархоменка, шляхом проведення обробітку поверхневого шару ґрунту та здійснення посівів сільськогосподарських культур. На думку прокурора, відповідачем допущено істотне порушення, оскільки сторони заздалегідь при укладенні Договору встановили тільки одне зобов`язання щодо використання відповідачем спірної земельної ділянки - виключно для закладки та вирощування саду. Оскільки ПСП ім. Пархоменка, в порушення умов договору, використовує земельну ділянку як ріллю, тобто не за цільовим призначенням, прокурор вважає, що вказане є підставою для дострокового розірвання договору.

Крім того, прокурор стверджує, що орендар не виконує вимоги закону щодо встановлення розміру орендної плати, порядку та строків її перегляду. Зокрема зазначає, що Договором оренди земельної ділянки від 17.09.2002 орендна плата встановлена у розмірі 20 грн. за 1 га в рік (п. 5.1 Договору). За весь 17 - річний період дії договору оренди землі, орендна плата жодного разу не переглядалась та до Договору відповідні зміни не вносились. Наголошує, що вказане стало причиною визначення неправильного розміру орендної плати і, як наслідок, систематичного недоотримання протягом тривалого часу грошових коштів за використання орендованих земельних ділянок.

Вказане, на думку прокурора, є порушенням Конституції України, Земельного кодексу України, Податкового Кодексу України, Законів України "Про оренду землі", "Про оцінку майна, майнових прав та професійно-оціночну діяльність в Україні", "Про плату за землю", "Про оцінку земель".

З огляду на викладене та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі, порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, прокурор вважає, що договір оренди землі від 17.09.2002 підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження держави.

Також прокурор зазначає, на захист яких інтересів держави він звернувся з даним позовом до суду.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, прокурор у позовній заяві вказує, що останній є органом, на який покладено обов`язок розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території області, тому земельні ділянки підлягають поверненню саме цьому органу. Однак, як вказує прокурор, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області до теперішнього часу не вжито заходів до усунення вищевказаних порушень та повернення спірної земельної ділянки орієнтовною ринковою вартістю 8 415 тис. грн. При цьому зауважує, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області не передбачено повноважень щодо звернення органом контролю до суду з позовами зазначеної категорії (про розірвання договорів оренди землі).

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду в інтересах держави в особі Любарської районної державної адміністрації та Вигнанської сільської ради, прокурор зазначає, що на момент укладення спірного договору, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів здійснювали відповідні органи виконавчої влади, у даному випадку - Любарська районна державна адміністрація в особі Вигнанського сільського голови.

Оскільки захист та контроль Любарською районною державною адміністрацією не здійснено, до теперішнього часу рішення про розірвання договору оренди останньою не прийнято, заходів щодо повернення земельної ділянки не вжито, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, як зазначалось вище, в процесі розгляду справи прокурор пояснив, що необхідність повернення земельних ділянок Територіальній громаді села в особі Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області викликана тим, що саме за останньою 06.09.2019 зареєстровано право власності на спірні земельні ділянки.

В обгрунтування позовних вимог прокурор зсилається на ст.ст. 14, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 4, 53, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 1, 20, 22, 34, 96, 122, 143 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 373, 526, 598, 629, 651, 653 Цивільного кодексу України, ст. 1 "Про землеустрій", ст. 35 Закону України "Про охорону земель", ст.ст. 13, 15, 24, 25, 32, 34 Закону України "Про оренду землі", п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Аналогічні доводи прокурор наводить у відповіді на відзив (а.с.133-143) та звертає увагу, що Класифікація видів цільового призначення земель була затверджена наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 за №548, тобто, майже через вісім років після укладення договору оренди землі від 17.09.2002. Зазначене, на думку прокурора, свідчить про те, що за результатами інвентаризації у 2013 році було прийнято рішення про віднесення вказаної земельної ділянки до земель "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, код 01.01.", оскільки на момент інвентаризації на ній був відсутній сад, який зобов`язувався вирощувати орендар за умовами Договору, що є обов`язковим до виконання сторонами.

Позивач1 - Управління Держгеокадастру, згідно письмових пояснень (а.с. 109-112), зсилаючись на ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затверджене наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, пояснило, що розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області уповноважено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. Зазначає, що відповідно до витягів з Державного земельного кадастру та довідки 6-зем: інформація про зареєстроване право на дані земельні ділянки земельні ділянки з кадастровим номером :06:001:0002 та №:06:002:0002 відсутня; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; категорія земель-землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказує, що так як інформація про зареєстроване право на дані земельні ділянки відсутня, а Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є особою, яка не може приймати будь-яких рішень по справі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 73-83), не погоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві. Зокрема, щодо твердження прокурора про надання землі в оренду для закладки та вирощування саду, пояснює, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру стосовно орендованих земельних ділянок, цільове призначення зазначено "01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва". Зауважує, що такий вид цільового призначення земельних ділянок як "для закладки та вирощування саду" чинним законодавством не передбачено.

Пояснює, що жодної зміни цільового призначення земельних ділянок відповідач не здійснював, технічна документація щодо спірних земельних ділянок не розроблялася.

Також зауважив, що Земельним Кодексом України передбачена можливість використання земельних ділянок, призначених для садівництва, у тому числі для вирощування сільськогосподарських культур.

Пояснює, що за результатами перевірки, здійсненої Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, відповідачу було винесено припис від 08.11.2018 №803-ДК/0826Пр/-03/01/18, яким зобов`язано ПСП ім. Пархоменка звернутись у відповідні органи для замовлення, виготовлення та затвердження нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі земельних ділянок за кадастровими номерами №:06:001:0002 та №:06:002:0002 відповідно до діючого законодавства. Припис не містить вказівок, щодо нецільового використання земельних ділянок.

Зсилаючись на п. 5.7., 9.2. Договору, ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 188 ГК України, відповідач вважає, що зміни до Договору оренди можуть бути внесені за згодою сторін, як за пропозицією орендаря так і за пропозицією орендодавця. Однак, як вказує відповідач, позивачі до нього з пропозиціями про перегляд розміру орендної плати не звертались.

Пояснює, що протягом часу користування земельними ділянками, відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі" та Податкового кодексу України, належним чином виконував свої зобов`язання за договором оренди та сплачував орендну плату у розмірі 3% від середньої нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області, незважаючи на те, що умовами п. 5.1. Договору оренди був встановлений значно менший розмір орендної плати, а також незважаючи на те, що нормативну грошову оцінку вказаних земельних ділянок їх власником не проведено.

Звертає увагу, що вказану обставину також встановлено Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області в ході перевірки та відображено у Акті перевірки від 08.1.2018 за №803-ДК/1179/НП/09/01/-18.

Вважає, що у прокурора відсутні законні підстави для представництва в суді законних інтересів Держави, оскільки позивачі заходів щодо дострокового розірвання договору оренди землі не здійснювали. Наголошує, що жодний з обов`язків, визначених ст. 25 ЗУ "Про оренду землі", підприємством не порушено.

Також відповідач звертає увагу суду, що прокурор не обгрунтував, який саме розмір шкоди та яким чином завдано відповідачем, а також в чому саме полягає істотне порушення договору, внаслідок якого держава позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні Договору оренди.

Пояснює, що на виконання припису ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 08.11.2018 №803-ДК/0826Пр/-03/01/18, підприємством здійснюються заходи щодо проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Додатково у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 160-168) відповідач пояснив, що на момент укладання Договору оренди діяло законодавство, яке передбачало реєстрацію не права оренди, а самого Договору оренди.

Наголошує, що за результатами інвентаризації у 2013 році було прийнято рішення про віднесення спірної земельної ділянки до земель "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, код 01.01."

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, враховуючи наступне.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Також ЄСПЛ звертав увагу на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Оскільки прокурор звернувся до суду із позовом про захист порушених інтересів держави, що полягають в охороні належного використання земель і позов заявлено в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарської районної державної адміністрації Житомирської області та Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, як суб`єктів владних повноважень до компетенції яких напротязі дії Договору оренди входили повноваження розпоряджання землями державної та комунальної власності, наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі є обґрунтованою. Крім того, у даному випадку порушення інтересів держави може виражатися у тому, що держава, в особі її органів не отримує у належному розмірі плату за користування наданою в оренду земельною ділянкою та не отримує очікуваний прибуток внаслідок господарювання відповідача на орендованій земельній ділянці.

Підстави для процесуального представництва прокуратури є підтвердженими, оскільки ним попередньо, до подачі позову до суду, позивачам скеровано відповідні повідомлення (58-66).

Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку питання порушення інтересів Держави та громади Ушомирської сільської ради підлягає дослідженню та з`ясуванню в ході розгляду справи.

Що стосується вимог прокурора розірвати договір оренди землі від 17.09.2002 та зобов`язати відповідача повернути орендовану земельну ділянку у розпорядження Держави в особі Вигнанської сільської ради (з урахуванням поданих уточнень), обгрунтовуючи які прокурор вказує на нецільове використання орендарем земельної ділянки, а також невиконання орендарем вимог земельного законодавства щодо встановлення розміру орендної плати та строків її перегляду, суд враховує таке.

За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено, що 17.09.2002 між Любарською районною державною адміністрацією Житомирської області (далі - позивач2, орендодавець), в особі Вигнанського сільського голови Шведа Анатолія Михайловича та Приватним сільськогосподарським підприємством імені Пархоменка (далі - відповідач, орендар, ПСП ім. Пархоменка) в особі Левчука Миколи Миколайовича укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір (а.с. 28,29)). Вказаний Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований у реєстрі за № 1803.

Тобто, самим Договором підтверджується факт наявності в Книзі записів державної реєстрації запису про реєстрацію договору оренди землі, що спростовує позицію прокурора в цій частині.

Відповідно до пункту 1 вказаного Договору, орендодавець надає на підставі розпорядження голови Любарської районної державної адміністрації від 11.06.2002 № 140 у тимчасове володіння (оренду), земельну ділянку вільну від будь-яких обтяжень та майнових прав третіх осіб. Земельна ділянка розташована за межами села Вигнанка Любарського району Житомирської області - землі запасу та резерву Вигнанської сільської ради, загальною площею 49,5 га.

Згідно пункту 7.1 Договору, орендар зобов`язався, зокрема, протягом дії договору не змінювати цільового призначення земель, визначених цим Договором без згоди на те орендодавця, своєчасно сплачувати орендну плату, використовувати землю, що орендується виключно за її цільовим призначенням у відповідності до п. 2 даного Договору.

У п. 9.1. Договору сторони погодили, що останній розірванню в односторонньому порядку не підлягає, за винятком випадків, коли одна із сторін систематично порушує умови Договору і свої зобов`язання, а також підстав передбачених ст. 26, 28 Закону України "Про оренду землі". Зміна умов Договору здійснюється за взаємною згодою сторін, з послідуючим нотаріальним посвідченням.

Положеннями ст. ст. 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря. Так, орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар в свою чергу має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Розглядаючи питання нецільового використання земельної ділянки, судом було встановлено , що за п. 2 Договору, земля що орендується, надається орендареві для закладки та вирощування саду.

З огляду на зміст Договору і розпорядження голови Любарської районної державної адміністрації, відповідачу було передано в оренду земельну ділянку д л я з а к л а д к и т а в и р о щ у в а н н я с а д у із земель резерву і запасу Вигнанської сільської ради. Згідно вищевказаного розпорядження голови Любарської РДА інші земельні ділянки із земель резерву і запасу Вигнанської сільської ради також передавалися в оренду з метою використання: в и р о б н и ц т в о т о в а р і в с і л ь с ь к о г о с п о д а р с ь к о ї п р о д у к ц і ї т а в е д е н н я т о в а р н о г о с і л ь с ь к о г о с п о д а р с ь к о г о в и р о б н и ц т в а.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення;землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані увласність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За приписами ч. 3 ст. 35 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Відповідач не заперечував, що у 2012 році сад не закладав та не вирощував. Разом з тим Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та поясненнями позивача1 підтверджено, що проведеною інвентаризацією земель під час здійснення землеустрою у 2013 році, було віднесено спірні земельні ділянки до земель за кодом КВЦПЗ "01.01", цільове призначення яких: "д л я в е д е н н я т о в а р н о г о с і л ь с ь к о г о с п о д а р с ь к о г о в и р о б н и ц т в а", категорія земель: "землі сільськогосподарського призначення", вид використання земельної ділянки: "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва".

Так, відповідно до пункту "г" статті 15 та статті 19 Земельного кодексу України, пункту "ґ" статті 14 Закону України "Про землеустрій", підпункту 11 пункту 4 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 № 224, та з метою забезпечення обліку земель за видами їх цільового призначення у державному земельному кадастрі, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 за №548, затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.

Про вказані обставини прокурор також вказав у відповіді на відзив (а.с. 134).

Отже, судом встановлено, що з 2013 року по дату вирішення спору цільове призначення земельних ділянок з кадастровими номерами :06:002:0002 і :06:001:0002, які розташовані на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с .53, 54, 114). Тобто, цільове призначення земельних ділянок узгоджується із здійснюваним відповідачем їх використанням.

За вказаного, з 2013 року використання земельної ділянки з метою, визначеною у п. 2.1 Договору, свідчитиме про порушення цільового використання землі, згідно даних Державного земельного кадастру.

Слід також зазначити, що з Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 08.11.2018 (а.с. 87), складеного Державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області, не було встановлено порушення цільового використання вищевказаних земельних ділянок.

Як пояснював представник позивача та вбачається з Листа від 15.07.2019 №775/18 (а.с. 35), Любарська районна державна адміністрація здійснювала періодичний контроль за сплатою орендних платежів по укладеним договорам оренди. Контроль за цільовим використанням орендованих земельних ділянок останньою не здійснювався через відсутність у штаті райдержадміністрації спеціаліста відповідного профілю.

У зв`язку з набранням чинності Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2013, державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснював центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (ч. 2 ст. 5 вказаного Закону). Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області уповноважено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Однак, як свідчать матеріали справи та не заперечувалося сторонами, із пропозицією внести зміни до договору в частині зміни орендної плати та цільового призначення земельної ділянки жодна із сторін, на час звернення прокурора з позовом до суду, не зверталася.

Під час розгляду справи в суді, листами 21.10.2019 відповідач звертався до Любарської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (а.с.209-210) з пропозицією внести зміни в п. 2.1. Договору оренди земельної ділянки від 17.09.2002 щодо зміни цільового призначення.

На вказану пропозицію Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області наказом від 13.11.2019 (а.с. 243) відмовило Приватному сільськогосподарському підприємству ім. Пархоменка у внесенні змін до Договору оренди землі від 17.09.2002, з посиланням на недопущенням порушення вимог ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 4,30 Закону України "Про оренду землі".

Так, судом було встановлено, що під час розгляду справи, у зв`язку з набранням чинності 01.01.2019 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", 06.09.2019 право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за Територіальною громадою села в особі Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області.

Вказане також вбачається з листа Держеокадастру, адресованого Прокуратурі Житомирської області (а.с .242).

Згідно пояснень представника відповідача, відповіді від Любарської районної державної адміністрації, на час вирішення спору, не надійшло.

Разом з тим, оскільки 06.09.2019 право власності на спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :06:001:0001 та :06:002:0001 зареєстровано за територіальною громадою села в особі Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, про що зазначалось вище, саме остання у відповідності до діючого законодавства має приймати рішення щодо внесення змін у Договір оренди земельної ділянки від 17.09.2002.

Що стосується твердження прокурора, що всупереч закону, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є об`єктом оренди, згідно оскаржуваного договору оренди землі, проведена не була, що стало причиною визначення неправильного розміру орендної плати і як наслідок систематичного недоотримання протягом тривалого часу грошових коштів за використання орендованої земельної ділянки, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пунктом 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, і платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Так, Договором оренди від 17.09.2002 сторонами погоджена орендна плата у розмірі 20 (двадцять) гривень 00 коп. за один гектар на рік. Загальна сума орендної плати становить 990 (дев`ятсот дев`яносто) гривень на рік, за весь період дії договору - 39600 (тридцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень. Орендна плата підлягає щорічній індексації в залежності від рівня інфляції (п. 5.1., 5.5 Договору).

За згодою сторін, розмір орендної плати, форми платежу, термін та порядок виплати орендної плати може бути переглянутий (п. 5.7. Договору).

Матеріали справи містить відповідь Вигнанської сільської ради на лист Бердичівської прокуратури, з якого вбачається, що впродовж 2016 - 2018 років щомісячно на рахунок сільської ради надходили кошти від ПСП ім. Пархоменка по коду класифікації доходів 18010600 "Орендна плата з юридичних осіб". (а.с .94).

Із вказаної довідки вбачається, що за січень-грудень 2016 відповідачем було сплачено 98147,63грн, за січень-грудень 2017 року - 130490,19грн, за січень-серпень 2018 року - 9531,52грн. У щомісячну суму включена орендна плата за землі різного цільового призначення, в тому числі за спірні земельні ділянки (а.с.94, т.1).

Також матеріали справи містять Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства спірних земельних ділянок від 08.11.2018 (а.с. 87), з якого вбачається, що Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області було встановлено, що вищевказані земельні ділянки площею 49,5га використовуються ПСП ім. Пархоменка згідно договору оренди земельної ділянки терміном на 40 років, на яких проведено обробіток поверхневого шару грунту та посів сільськогосподарських культур. Також, згідно вказаного Акту, під час перевірки встановлено, що ПСП ім. Пархоменко проводить розрахунки орендної плати в сумі 3% від середньої нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області, тобто, у розмірі, вищому, ніж встановлено сторонами у Договорі оренди землі.

За результатами вищевказаної перевірки, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області винесено припис (а.с. 88), яким зобов`язано підприємство усунути порушення відповідно до чинного законодавства та звернутися у відповідні органи для замовлення, виготовлення та затвердження нормативно-грошової одиниці площі ріллі відповідно до діючого законодавства України.

Інформація про наявність заборгованості з орендної плати в матеріалах справи відсутня, що також підтвердили сторони в судових засіданнях.

Разом з тим, як Земельним законодавством так і договором оренди, відповідальність у вигляді розірвання Договору оренди за не внесення змін до нього не передбачено.

При цьому, враховуючи, що в обгрунтуванні позовних вимог прокурор зсилається на ст. 651 Цивільного Кодексу України, слід зазначити, що частинами 1, 2 вказаної статті передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За змістом наведеної норми, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати

Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

Натомість, як було встановлено судом та зазначалось вище, відповідач сплачував орендну плату у вищому розмірі, ніж передбачено Договором, тому орендодавець не був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору оренди землі, оскільки основною метою орендодавця при укладенні вказаного договору було отримання орендної плати за те, що орендар користується відповідною земельною ділянкою.

Крім того, прокурором не наведено суми чи розрахунку, які б давали можливість установити сам факт завдання збитків, внаслідок дій сторін Договору в частині проведення розрахунків.

Також наданими до справи матеріалами не доведено вину відповідача у настанні обставин, які стали підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушень відповідачем зобов`язань за спірним договором оренди землі, наслідком яких є його розірвання та повернення земельних ділянок. Також з матеріалів справи не вбачається настання обставин, за яких договір оренди може бути розірвано у судовому порядку. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарської районної державної адміністрації Житомирської області та Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;

2- 5 - сторонам (рек.);

6,7 - прокуратурі.