ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019м. ДніпроСправа № 904/5176/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель", м. Токмак Запорізької області

до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро

про стягнення штрафу у розмірі 50 000,00 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Солом`яний С.С.

Представники:

Від позивача: Бурчак П.І., довіреність б/н від 20.11.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 0076 від 11.09.1993, адвокат

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" штраф у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з п.4 затвердженої судом мирової угоди від 22.03.2018, у разі невиконання відповідачем п.п.1 та 2 мирової угоди в строк до 01.09.2018, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 50 000,00 грн. Відповідач у визначений строк умови п.п.1,2 мирової угоди не виконав, тому у нього виник обов`язок сплати штраф у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що дійсно між сторонами укладено мирову угоду, яка затверджена судом. Разом з цим, у п. 3.19 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому... Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв`язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Тобто, мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на погоджених ними взаємовигідних умовах.

Мирова угода, як правило виконується добровільно та не призводить до вирішення спору по суті. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Умови мирової угоди не можуть поширюватися на осіб, які не є сторонами спору, не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися у позовній заяві. У мировій угоді не допускається встановлення санкцій за невиконання умов мирової угоди.

Тобто, пункт 4 мирової угоди ухваленої Господарським судом Дніпропетровської області 22.03.2018 містить умову, яка не стосується предмета спору, відповідно, жодного відношення не має до її виконання, оскільки спрямована на регулювання відносин між сторонами щодо умов нарахування (не нарахування) штрафу, за наслідками виконання цієї угоди, тобто спрямована на вирішення питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому. До того ж ця умова також сприяє виникненню нового спору між сторонами.

Враховуючи вищевказане, виявлені недоліки свідчать про невідповідність поданої сторонами мирової угоди вимогам ГПК України, проте Господарський суд Дніпропетровської області не звернув увагу на приписи ч.5 ст. 192 ГПК України та затвердив мирову угоду.

Відповідач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права, а саме стягнення штрафу в розмірі 50 000,00 грн. є неналежним та таким, що суперечить законодавству.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із запереченнями відповідача та зазначає, що до затвердження мирової угоди, господарським судом у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій (укладення та затвердження мирової угоди), перевірено повноваження осіб (представників сторін) на вчинення таких дій. Враховуючи, що ця мирова угода стосується лише прав і обов`язків сторін щодо предмету спору, не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних інтересів інших осіб, господарський суд вважає можливим затвердити її. Крім того, в ухвалі від 22.03.2018 у справі №904/753/18, суд зазначив, що ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Таким чином, відповідач, на час укладення мирової угоди по справі № 904/753/18, був обізнаний про умови мирової угоди, наслідки її підписання, та можливість її оскарження, але не використав цю можливість. У подальшому мирова угода по справі №904/753/18, була виконана відповідачем у примусовому порядку.

Посилання відповідача на у п. 3.19 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідач вважає неприйнятним, оскільки у даному пункті зазначено що наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою. Якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди. Виходячи із викладеного, позивач зазначає, що має право звернутися із позовом про стягнення суми штрафу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначено на 03.12.2019, з 03.12.2019 розгляд справи відкладено на 18.12.2019.

У судове засідання 18.12.2019 представник відповідача не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, оскільки представник був присутнім у попередньому судовому засіданні (03.12.2019) та є обізнаним про оголошення перерви на 18.12.2019 о 10:00.

Причини неявки представника в судове засідання відповідач не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 18.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення сторонами мирової угоди, затвердження мирової угоди судом, порушення відповідачем умов виконання мирової угоди, перебування мирової угоди на примусовому виконанні, підстави порушення строків виконання умов мирової угоди.

Так, судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" був укладений договір поставки №7066т від 11.07.2017.

Відповідач своїх зобов`язань за договором в частині оплати продукції не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості у сумі 1 682 214,27 грн., з яких: 1 590 719,79 грн. - основна сума боргу, 6 646,37 грн. - пеня, 47 721,60 грн. - штраф, 5 463,00 грн. - 3% річних, 31 363,51 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі №904/753/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення боргу за договором поставки №17066т від 11.07.2017 у сумі 1 682 214,27 грн. затверджено укладену між сторонами мирову угоду на наступних умовах:

1. Відповідач зобов`язується сплатити суму боргу - а саме 1590719,79 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 79 коп.), розподіливши суму боргу на п`ять платежі за наступним графіком:

- 318000,00 грн. в термін не пізніше 30.04.2018 року;

- 318000,00 грн. в термін не пізніше 31.05.2018 року;

- 318000,00 грн. в термін не пізніше 30.06.2018 року;

- 318000,00 грн. в термін не пізніше 31.07.2018 року;

- 318719,79 грн. в термін не пізніше 31.08.2018 року.

2. Відповідач зобов`язується сплатити судовий збір у розмірі 12 621 грн. 71 коп. та інфляційні витрати розмірі 7 500 грн. 00 коп. в термін не пізніше 5 робочих днів з моменту затвердження мирової угоди.

3. Позивач заявляє, що з укладання мирової угоди, він відмовляється від стягнення з Відповідача штрафних санкцій у сумі 83 984,48 грн., тому числі пеня у сумі-6646,37 грн., штраф-47721,6 грн., 3% річних-5463,00 грн., втрати від інфляції 23 863,51 грн.

4. У разі невиконання Відповідачем п. 1 та 2 даної Мирової угоди в строк до 01.09.2018 року, Відповідач повинен сплатити Позивачу штраф у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

5. Ухвала господарського суду Дніпропетровської області про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом, згідно пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження".

6. Відповідач та Позивач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

7. Сторони підтверджують, що умови цієї Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї Мирової угоди. Наслідки затвердження цієї Мирової угоди передбачені ст. 192, 193 ГПК України Сторонам відомі.

8. Дана мирова угода укладена в трьох примірниках, по одному для кожної зі Сторін, а один згідно з приписами статті 192 Господарського процесуального кодексу України передається на розгляд і затвердження господарського суду Дніпропетровської області та набуває чинності після її затвердження судом.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з тим, умови мирової угоди відповідачем в добровільному порядку та в повному обсязі виконані не були (до сплати залишилося 636 719,79 грн.), позивач звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про примусове виконання.

07.09.2018 заступником начальником відділу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57160249 щодо примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди №904/753/18 від 22.03.2018.

Так як відповідачем не виконані умови мирової угоди у визначеній у мировій угоді строк, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню 50 000,00 грн. штрафу, право на стягнення якого передбачене п. 4 мирової угоди.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень (ст. 193 ГПК України).

Суд зазначає, що мирова угода - це правочин, який укладається сторонами у добровільному порядку, з метою припинення спору у певній судовій справі, на умовах погоджених сторонами та затверджується судом. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених ними умовах.

Мирова угода є одним із способів вирішення господарського спору, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмету позову. На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається у формі та на умовах, передбачених самими сторонами, проте на умовах, що не суперечать діючому законодавству; підлягає затвердженню господарським судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні мирової угоди, у відповідності до ст. 192 ГПК України, вийшли за межі предмета спору та в п. 4 цієї угоди зазначили, що у разі невиконання відповідачем п. 1 та 2 даної Мирової угоди в строк до 01.09.2018 року, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що пункт 4 Мирової угоди не порушує прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 22.03.2018 у справі №904/753/18 затвердив її.

Як встановлено судом, затверджена Мирова угода не виконана у повному обсязі у встановлений у Мировій угоді строк (до 01.09.2018).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання мирової угоди в частині строків внесення платежів, відповідач вважається таким, що прострочив.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо того, що пункт 4 мирової угоди затвердженої Господарським судом Дніпропетровської області 22.03.2018 містить умову, яка не стосується предмета спору, відповідно, жодного відношення не має до її виконання, оскільки спрямована на регулювання відносин між сторонами щодо умов нарахування (не нарахування) штрафу, за наслідками виконання цієї угоди, тобто спрямована на вирішення питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому не приймаються судом з наступних підстав.

Так, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2018 у справі №904/753/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення боргу за договором поставки №17066т від 11.07.2017 у сумі 1 682 214,27 грн. затверджено укладену між сторонами мирову угоду. В ухвалі суду зазначено, що до затвердження мирової угоди, господарським судом у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій (укладення та затвердження мирової угоди), перевірено повноваження осіб (представників сторін) на вчинення таких дій. Враховуючи, що ця мирова угода стосується лише прав і обов`язків сторін щодо предмету спору, не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних інтересів інших осіб, господарський суд вважає можливим затвердити її. Крім того, в ухвалі від 22.03.2018 у справі №904/753/18, суд зазначив, що ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256,257 ГПК України.

Між тим, відповідач перед поданням даної мирової угоди на затвердження суду ознайомлений із її змістом та погодився з її умовами шляхом підписання цієї мирової угоди. Тобто, на час укладення мирової угоди у справі № 904/753/18, відповідач був обізнаний про умови мирової угоди, наслідки її підписання, та можливість її оскарження, але не використав цю можливість.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (принцип заборони суперечливої поведінки), яка базується на принципі римського права "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

На думку суду вочевидь суперечливою є поведінка особи, яка спочатку погодилася з умовами мирової угоди, у тому числі і щодо стягнення штрафу у випадку несвоєчасного виконання умов мирової угоди, а в подальшому, коли позивач звернувся з вимогою про стягнення обумовленого штрафу, вважає даний пункт мирової угоди таким, що суперечить нормам закону та відмовляється його сплачувати.

Згідно зі ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Оскільки відповідачем у визначений строк не виконано ухвалу про затвердження мирової угоди, то до нього застосовується передбачена умовами мирової угоди відповідальність у вигляді штрафу.

Можливість стягнення в судовому порядку штрафу за неналежне виконання умов мирової угоди випливає з висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 25.07.2018р. у справі №922/4400/17.

Крім цього, як вказав Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 14.08.2018 у справі №914/2699/15, державний виконавець не наділений повноваженнями встановлювати правомірність стягнення штрафу, передбачених пунктами мирової угоди та самостійно визначати суму штрафу. Підстави для стягнення штрафу та розмір такого штрафу має бути підтверджений, зокрема, рішенням суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення штрафу у розмірі 50 000,00 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 7, ідентифікаційний код 00659101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістральний дизель" (71700, Запорізька область, м. Токмак, вул. Карла Лібкнехта, буд. 164, кв. 3, ідентифікаційний код 37637959) штраф у розмірі 50 000,00 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.12.2019

Суддя О.М. Крижний