ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/7692/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц" та Фізичної особи - підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019

у справі №910/7692/19 (суддя Балац С.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича, м. Ковель, Волинська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц", м.Київ

про стягнення 33 390,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2019 року Фізична особа-підприємець Лихобицький Віталій Миколайович (далі - ФОП Лихобицький В.М., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц" (далі - ТОВ "Бері Комерц", відповідач) про стягнення 33 390,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором оренди, укладеного між сторонами спору у спрощений спосіб, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем вказаного боргу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у даній справі стягнуто з ТОВ "Бері Комерц" на користь ФОП Лихобицького В.М. заборгованість в сумі 22 260,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн.

Суд першої інстанції, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, надавши оцінку спірним правовідносинам між сторонами, урахувавши положення цивільного законодавства, дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати послуг, у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу підлягають частковому задоволенню з урахуванням проведеної оплати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП Лихобицький В.М. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі з покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору за позовом та за цією апеляційною скаргою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, за необхідністю не витребував від позивача докази, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. Так, позивач вказує, що відповідно до даних виписки по рахунку №7 за період з 01.04.2018 по 03.06.2019 відповідачем сплачено вартість наданих послуг за квітень, травень, липень, серпень та вересень 2018 року в сумі 66 780,00грн., а заборгованість за послуги з оренди майна за жовтень, листопад та грудень 2018 року згідно актів наданих послуг №8 від 31.10.2018(рахунок №34 від 13.09.2018), №9 від 30.11.2018 (рахунок №35 від 13.09.2018), №10 від 31.12.2018 (рахунок №36 від 13.11.2018) в загальній сумі 33 390,00 грн. (11 130,00 грн. х 3) залишилася ним не сплаченою станом на 03.06.2019. На підтвердження вказаного боргу позивач надав належні докази, проте суд першої інстанції на них уваги не звернув, визначивши розмір заборгованості шляхом вирахування різниці між загальним розміром вартості наданих послуг за наявними в матеріалах справи актами наданих послуг (89 040,00 грн.) і сплаченими відповідачем коштами (66 780,00 грн.). Зазначений порядок визначення боргу позивач вважає помилковим, оскільки судом першої інстанції до загального розміру наданих послуг (89 040,00 грн.) не включена вартість послуг згідно акта № 5 від 31.07.2018 за липень місяць в сумі 11 130,00 грн., яка відповідачем була оплачена своєчасно і в суму заборгованості, пред`явленої до стягнення у даній справі, не входила.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Бері Комерц", звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 скасувати та прийняти постанову, якою повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП Лихобицького В.М. та стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2 881,50 грн.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач вважає оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також недоведеності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Зокрема, на думку відповідача, позивачем приховано від суду, а судом не з`ясовано, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач не мав жодної заборгованості перед позивачем, оскільки встановлена судом першої інстанції загальна вартість послуг відповідачем сплачена у повному обсязі протягом 2018 року.

Крім того, посилаючись на положення ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідач зазначає, що між сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, тобто договір між сторонами не було укладено та жодних зобов`язань між ними не виникло. Отже висновки суду першої інстанції щодо укладення між сторонами договору та наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання є передчасними та необґрунтованими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7692/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А.(доповідач у справі), суддів Яковлєва М.Л. та Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Бері Комерц" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Лихобицького В.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

21.10.2019 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою. Стверджуючи в апеляційній скарзі про повне погашення заборгованості в сумі 89 040,00 грн., відповідач подав до суду апеляційної інстанції копію платіжного доручення № 483 від 08.11.2018 про сплату 11 040,00 грн. згідно рахунку №33 від 03.09.2018 та акту №7 від 28.09.2018, а також копію виписки по рахунку про сплату 22 260,00 грн. згідно рахунку №1 від 06.03.2018, які не можуть вважатися належними доказами погашення існуючої заборгованості. Сума сплачена за платіжним дорученням №483 від 08.11.2018 врахована і позивачем і судом першої інстанції в складі загального розміру здійснених відповідачем платежів (66 780,00 грн.) на користь позивача. Стосовно сплати 22 260,00 грн., позивач зазначає, що даний платіж здійснений відповідачем на виконання зобов`язань з оплати послуг з інжинірингу та технічного консультування за березень 2018 року, надання яких підтверджується актом № 1 від 30.03.2018, і не має жодного відношення до предмету позовних вимог у даній справі. На думку позивача, підписання та скріплення печаткою підпису уповноваженої особи відповідача актів № 8 від 31.10.2018, №9 від 30.11.2018, № 10 від 31.12.2018 та відповідних рахунків, а також часткова оплата виставлених позивачем рахунків свідчить про виникнення між сторонами правовідносин щодо поставки товару та волю сторін до настання відповідних правових наслідків, що не суперечить вимогам ст.205 ЦК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, уповноваженими представниками позивача та відповідача підписано та скріплено печатками юридичних осіб Акти надання послуг, відповідно до змісту яких підтверджується, що виконавцем - ФОП Лихобицьким В.М. надані послуги оренди ліжок із зазначенням періоду, ціни, загальної суми та номеру і дати виставленого виконавцем рахунку на оплату. Зокрема, позивачем додано до позовної заяви копії таких Актів:

-№2 від 27.04.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в квітні 2018 року із посиланням на рахунок на оплату № 2 від 10.04.2018;

-№3 від 31.05.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в травні 2018 року із посиланням на рахунок на плату №30 від 01.05.2018;

-№4 від 02.07.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в червні 2018 року із посиланням на рахунок на оплату №30 від 01.05.2018;

-№6 від 31.08.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в серпні 2018 року із посиланням а рахунок на оплату №32 від 01.08.2018;

-№7 від 28.09.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в вересні 2018 року із посиланням на рахунок на оплату №33 від 03.09.2018;

-№8 від 31.10.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в жовтні 2018 року із посиланням на рахунок на оплату № 34 від 13.09.2018;

-№9 від 30.11.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в листопаді 2018 року із посиланням на рахунок на оплату №35 від 13.09.2018;

-№10 від 31.12.2018 на суму 11 130,00 грн. за надані послуги в грудні 2018 року із посиланням на рахунок на оплату №36 від 13.11.2018.

При цьому всі зазначені Акти містять застереження про те, що замовник - ТОВ "Бері Комерц", претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Із рахунків на оплату, на які міститься посилання в Актах надання послуг, позивачем додано до позовної заяви копії наступних рахунків:

-№2 від 10.04.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за квітень);

-№30 від 01.05.2018 на суму 22 260,00 грн. (оренда ліжок за травень, червень);

-№31 від 02.07.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за липень);

-№32 від 01.08.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за серпень);

-№34 від 13.09.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за жовтень);

-№35 від 13.09.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за листопад);

-№36 від 13.11.2018 на суму 11 130,00 грн. (оренда ліжок за грудень).

Як підтверджується випискою по рахунку 7, відкритого позивачем в АТ "Райффайзен Банк Аваль", за період з 01.04.2018 по 03.06.2019 відповідачем здійснено оплати на загальну суму 66 780,00грн., в тому числі:

- 20.04.2018 згідно платіжного доручення №140 в сумі 11 130,00грн. з призначенням платежу "оплата за послуги згідно рахунка №2 від 20.04.2018. Без ПДВ";

- 22.07.2018 згідно платіжного доручення №211 в сумі 22 260,00грн. з призначенням платежу "оплата за оренду ліжок згідно рахунку №30 від 01.05.2018. Без ПДВ";

- 03.09.2018 згідно платіжного доручення №66 в сумі 22 260,00грн. з призначенням платежу "оплата за оренду ліжок за липень-серпень 2018 згідно рахунків №31 від 02.07.18, №32від 01.08.2018. Без ПДВ";

- 08.11.2018 згідно платіжного доручення №483 в сумі 11 130,00 грн. з призначенням платежу "оплата за оренду ліжок згідно рах. б/н від 31.10.2018 Без ПДВ".

24.12.2018 сторонами складено та підписано Акт повернення обладнання №24/12-2018, відповідно до якого відповідач (орендар) повернув, а позивач (орендодавець) прийняв: ліжка двохярусні - 30шт., матраци - 60шт., ковдри - 60 шт., подушки -60шт., обладнання передається у справному стані. З боку відповідача вказаний Акт підписано Генеральним директором ТОВ "Бері Комерц" Шаймухометовою Н.В., підпис якої скріплено печаткою товариства.

Таким чином, враховуючи, що за період перебування в оренді у відповідача обладнання з квітня по грудень 2018 року, зважаючи на виставлені рахунки і оформлені сторонами акти надання послуг на загальну суму 100 170,00 грн. та частково здійснену відповідачем оплату в сумі 66 780,00 грн., позивач вважає, що відповідач має перед ним заборгованість в розмірі 33 390,00 грн.

На вказану суму, як стверджує позивач, ним на адресу відповідача направлена вимога від 10.06.2019, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Спір у даній справі виник з огляду на те, що відповідач не виконав свого обов`язку з оплати в повному обсязі орендних платежів (отриманих послуг), у зв`язку з чим у нього виник основний борг в розмірі 33 390 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст.181 ГК України).

Ст. 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підписання сторонами Актів наданих послуг, виставлення позивачем рахунків на оплату, подальша часткова їх оплата відповідачем та повернення відповідачем і прийняття позивачем майна у справному стані свідчать про виникнення між сторонами спору правовідносин на підставі укладеного у спрощений спосіб договору найму (оренди) майна.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Дослідивши у сукупності докази, надані позивачем до позовної заяви, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що позивачем передано відповідачу в користування майно на строк з квітня по грудень 2018 року і сторонами погоджена щомісячна плата за таке користування в розмірі 11 130,00грн.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи доказів сторони не передбачили строку виконання відповідачем свого грошового зобов`язання у вказаних правовідносинах. Натомість, змістом Актів наданих послуг підтверджується, що відповідачем отримано відповідні рахунки на оплату і за відсутності інших доказів виставлення (вручення, надіслання) їх відповідачу, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що в день підписання Актів надання послуг відповідач отримав відповідні рахунки на оплату і йому стало відомо про вимогу позивача сплатити орендну плату, зазначену у відповідних рахунку і Акті.

Таким чином, застосовуючи приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен був виконати обов`язок з оплати за користування майном за квітень місяць 2018 року у семиденний строк з дня підписання без будь-яких зауважень і застережень уповноваженою особою Акта надання послуг №2 від 27.04.2018 у строк до 04.05.2018, за травень 2018 року - до 07.06.2018, за червень 2018 року - до 09.07. 2018, за серпень 2018 року - до 07.09.2018, за вересень 2018 року - до 05.10.2018, за жовтень 2018 року - до 07.11.2019, за листопад 2018 року - до 07.12.2018, за грудень 2018 року - до 08.01.2019.

Неподання позивачем до суду першої інстанції копії рахунку на оплату №33 від 03.09.2018 за оренду ліжок у вересні 2018 року, не спростовує вказаного висновку суду апеляційного інстанції, оскільки в матеріалах справи наявний Акт надання послуг № 7 від 28.09.2018, який містить інформацію про виставлення вказаного рахунку.

Отже, на час звернення позивача до суду першої інстанції строк виконання відповідачем за укладеним у спрощений спосіб договором найму (оренди) майна зобов`язань з орендної плати за квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень (відповідно до наданих позивачем Актів надання послуг) в загальній сумі 89 040,00грн. настав.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази виконання відповідачем свого обов`язку із здійснення оплати за користування майном саме у вказані позивачем періоди користування майном, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що відповідач провів оплату частково в сумі 55 650,00 грн., зокрема:

- за оренду майна в квітні 2018 року в сумі 11 130,00грн. згідно платіжного доручення № 140 від 20.04.2018, в якому міститься посилання на рахунок позивача №2 від 20.04.2018;

- за оренду майна за травень 2018 року в сумі 11 130,00грн. згідно платіжного доручення №211 від 27.07.2018 (загальна сума оплати 22 260,00грн.), в якому міститься посилання на рахунок позивача №30 від 01.05.2018;

- за оренду майна за червень 2018 року в сумі 11 130,00грн. згідно платіжного доручення № 211 від 27.07.2018 (загальна сума оплати 22 260,00грн.), в якому міститься посилання на рахунок №30 від 01.05.2018;

- за оренду майна за серпень 2018 року в сумі 11 130,00грн. згідно платіжного доручення № 66 від 03.09.2018 (загальна сума оплати 22 260,00грн.), в якому міститься посилання на рахунок №32 від 01.08.2018;

- за оренду майна за вересень 2018 року в сумі 11 130,00 грн. згідно платіжного доручення №483 від 08.11.2018, в якому міститься посилання на рахунок б/н від 11.10.2018. Оскільки у вказаному платіжному документі зазначено рахунок б/н від 11.10.2018, який позивачем не виставлявся, акти наданих послуг не містять посилань на нього, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивач у відповідності до вимог ст. 534 ЦК України мав право зарахувати сплачені відповідачем кошти у порядку черговості виникнення основної заборгованості.

При цьому, до загальної суми погашення заборгованості відповідачем за оренду майна у періоди, що підтверджуються наданими позивачем Актами надання послуг, суд першої інстанції помилково включив суму в розмірі 11 130,00 грн., оплата якої здійснена відповідачем згідно платіжного доручення №66 від 03.09.2018 (загальна сума оплата 22 260,00грн.) за оренду ліжок в липні 2018 року за рахунком №31 від 02.07.2018, оскільки позивачем за вказаний період не надано відповідний Акт надання послуг, який би підтверджував факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором найму (оренди).

Незважаючи на неподання позивачем до позовної заяви Акта надання послуг, який би підтверджував передачу відповідачу в оренду ліжок в липні 2018 року, в матеріалах справи наявні копія рахунку на оплату № 31 від 02.07.2018 на суму 11 130,00грн. за оренду ліжок в липні, що виставлена позивачем, та виписка по рахунку позивача з відомостями про перерахування відповідачем на користь позивача 03.09.2018 згідно платіжного доручення №66 коштів в сумі 22 260,00грн., втому числі і за рахунком №31 від 02.07.2018.

Отже, вказані докази підтверджують фактичне користування відповідачем переданим позивачем майном в липні 2018 року і здійсненням ним оплати у відповідності до погодженої з позивачем плати за таке користування, що виключає можливість зарахування цієї суми в рахунок погашення боргу за будь-який інший період, заявлений позивачем у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наявними в матеріалах справи доказами, які були досліджені судом першої інстанції, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед позивачем за користування майном в сумі 33 390,00грн. (89 040,00грн. - 55 560,00,00грн.).

Докази погашення боргу за оренду ліжок за періоди: жовтень, листопад, грудень 2018 року, що надана відповідно до Актів №8 від 31.10.2018, №9 від 30.11.2018, №10 від 31.12.2018, матеріали справи не містять.

Зазначені обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Доводи відповідача щодо здійснення ним погашення боргу перед позивачем в повному обсязі не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зокрема, платіжне доручення № 483 від 08.11.2018 судом першої інстанції досліджено, оцінено та враховано, як доказ погашення боргу. Відносно доданої до апеляційної скарги виписки по рахунку відповідача від 07.03.2018, відповідної до якої підтверджується перерахування відповідачем на рахунок позивача 22 260,00грн. згідно платіжного доручення №69 від 06.03.2018 з призначенням платежу "сплата за послуги інжинірингу та технічного консультування за березень 2018 згідно рахунку №1 від 06.03.2018", колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у відповідності до приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України даний доказ до уваги не приймається, оскільки відповідач не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та не доведено, що цей доказ стосується предмета спору у даній справі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ухвалу суду першої інстанції від 01.07.2019 про відкриття провадження у справі №910/7592/19 не було направлено за адресою місцезнаходженням відповідача, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості підготувати та направити відзив на позов, спростовується матеріалами справи.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів ст.ст.176, 242 ГПК України, судова кореспонденція у справі направлялась судом першої інстанції рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, м.Київ, Подільський район, вул. Нижній Вал, буд. 51.

Однак, конверт з ухвалою суду було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення - адресат відсутній".

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.07.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Зважаючи на викладене, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Водночас апеляційна скарга позивача відповідно до встановлених колегією суддів апеляційного господарського суду обставин є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні (скасуванню, з винесенням нового рішення про задоволення позову повністю в сумі 33 390,00грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності до ч.1 ст.277 ГПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Бері Комерц" як необґрунтована задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ФОП Лихобицького В.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19 з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у даній справі підлягає зміні (скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ФОП Лихобицького В.М. в повному обсязі в сумі 33 390,00грн.).

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19 залишити без задоволення.

2.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19 задовольнити повністю.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.09.2019 у справі №910/7692/19 змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

"Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц" (04071, м. Київ, вулиця Нижній Вал, будинок 51, ідентифікаційний код: 40861482) на користь Фізичної особи-підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість в сумі 33 390 (тридцять три дві тисячі триста девёяносто) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.".

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бері Комерц" (04071, м.Київ, вулиця Нижній Вал, будинок 51, ідентифікаційний код: 40861482) на користь Фізичної особи-підприємця Лихобицького Віталія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/7692/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов