РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019Справа № 910/12160/19

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» (03039, м.Київ, ВУЛИЦЯ САПЕРНО-СЛОБІДСЬКА, будинок 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 30178883)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВІЛЬГЕЛЬМА КОТАРБІНСЬКОГО, будинок 15, квартира 47, Ідентифікаційний код юридичної особи 38703456) стягнення 150130,76 грн.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» (далі-Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» (далі-Відповідач) про стягнення 150130,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару, поставленого за Договором поставки № К/02 від 09.03.2019 року у період з 11.09.2017 року по 21.11.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» залишено без руху та надано Заявнику строк для усунення недоліків.

23.09.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12160/19, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

16.10.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява № 70 від 04.10.2019 року про надання доказів щодо розміру витрат позивача, пов`язаних із розглядом справи, до якої доданий детальний опис робіт (наданих послуг) від 11.10.2019 року. Вказана заява долучена до матеріалів справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 26.09.2019 року направлено на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 01.10.2019 року та 03.10.2019 уповноваженим особам Позивача та Відповідача ухвали суду від 26.09.2019 року.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» є 04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВІЛЬГЕЛЬМА КОТАРБІНСЬКОГО, будинок 15, квартира 47.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 року про відкриття провадження у справі №910/12160/19 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальність «ДЕВІЛОН» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» укладений Договір поставки № К/02 (далі - Договір № к/02 від 09.03.2015 р.), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується доставляти і передавати на умовах та у встановлені цим Договором строки продукцію (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати Товар і оплачувати його на умовах цього Договору.

За умовами п. 1.2 Договору № К/02 від 09.03.2015 р. асортимент та загальна кількість Товару, що може бути поставлений згідно з цим Договором, визначається у Специфікації (Додаток до даного Договору). Зазначення певного виду Товару в Специфікації саме по собі не передбачає обов`язку Покупця замовляти чи купувати цей Товар.

У пунктах 2.5., 2.8 Договору № К/02 від 09.03.2015 р. сторони погодили, що Поставка товару здійснюється за рахунок Постачальника. Зобов`язання Постачальника поставити Товар Покупцю вважається виконаним з моменту передачі Покупцю Товару та його супроводжуючих документів, підписання сторонами оформленої належним чином накладної, товарно-транспортної накладної та ін. (далі за текстом - товаросупровідні документи) та передачі Покупцю податкової накладної та повного комплекту документів, передбачених пунктами 5.1. цього Договору, оформлених згідно вимог чинного законодавства України та цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору № К/02 від 09.03.2015 р. асортимент та кількість Товару погоджується Сторонами у Замовленні згідно з розділом 2 даного Договору.

У пункті 5.1 Договору № К/02 від 09.03.2015 р. сторони також передбачили, що Постачальник разом з поставкою відповідної партії Товару передає до відділу приймання товарів Покупця наступну супровідну документацію:

- видаткова накладна;

- транспортна накладна;

- податкова накладна;

- посвідчення якості - сертифікати відповідності;

Зазначені документи мають бути складені українською мовою та надані в оригіналах чи належним чином засвідчених копіях.

Згідно з п.п. 6.1, 6.3., 6.4. Договору № К/02 від 09.03.2015 р. ціна Товару погоджується Сторонами у Специфікації (Додаток до цього Договору) у національній валюті України - гривні. Ціна Товару визначається виходячи зі Специфікації у накладних на Товар. Якщо у відповідних накладних на Товар будуть зазначені ціни, що відрізняються від цін, узгоджених Сторонами у Специфікації, чинної на момент здійснення Замовлення, то Покупець здійснює оплату Товару за цінами, вказаними у такій Специфікації, а Продавець зобов`язується надати виправлені супровідні документи протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту поставки товару. Загальна вартість цього Договору становить загальну вартість Товару, проданого протягом дії цього Договору.

За умовами п. 6.7. Договору № К/02 від 09.03.2015 р. Покупець зобов`язується сплатити за реалізований Товар в строк, що не перевищує 7 (семи) календарних днів.

Пунктом 8.1. Договору № К/02 від 09.03.2015 р. встановлено, що Цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2015 року. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від зобов`язань, що виникли протягом його дії. В разі закінчення строку дії Договору, якщо одна Сторона в письмовому вигляді не повідомить іншу Сторону про розірвання Договору, Договір вважається подовженим на тих самих умовах шляхом укладання додаткової угоди до цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 11.09.2017 року по 27.12.2017 року позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято Товар - дитячі іграшки, загальною вартістю 235744,20 грн. На підтвердження поставки товару Позивачем до позовної заяви додані копії видаткових та податкових накладних.

Як зазначає Позивач, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором № К/02 від 09.03.2015 р. щодо оплати поставленого Товару за період з 11.09.2017 року по 27 грудня 2017 року у останнього утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 150130,76 грн..

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дослідивши умови Договору № К/02 від 09.03.2015 року судом встановлено, що за своєю правовою природною укладений договір є договором поставки.

Правовідносини поставки врегульовано §§ 1, 3 Глави 54 «Ку-півля-продаж» Цивільного кодексу України та § 1 «Поставка» Господарського кодексу України.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як стверджує Позивач у позовній заяві, на виконання умов Договору № К/02 від 09.03.2015 року ним поставлено Відповідачу Товар загальною вартістю 398130,04 грн. В подальшому Відповідачем сплачено Позивачу 248000,00 грн. та повернуто товару на суму 125826,96 грн. На підтвердження наведених обставин Позивачем до позовної заяви додано податкові та видаткові накладні у кількості 17 штук на загальну суму 235744,20 грн. та Реєстр поставки по Договору № К/02 від 02.03.2015 року.

Судом встановлено, що у період з 11.09.2017 року по 27.12.2017 року передав, а Відповідач в свою чергу прийняв Товар на суму 235744,20 грн., що підтверджується податковими та видатковими 17 штук. Копії накладних додані позивачем до позовної заяви.

Суд акцентує увагу, що видаткові накладні містять посилання на Договір № к/02 від 09.03.2015 року, оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Втім, Суд зазначає, що як вбачається з наданого Позивачем Реєстру поставки по Договору № К/02, станом на 10.09.2017 року за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 272304,03 грн., в подальшому у період з 11.09.2017 року по 28.02.2019 року Позивачем поставлено Відповідачу Товар на суму 235744,20 грн., Відповідачем здійснено повернення товару на суму 109917,47 грн. та сплачено 248000,00 грн., борг становить 150130,76 грн.

Разом з тим, доказів на підтвердження здійснення Відповідачем оплати за поставлений товар та повернення Позивачеві частини товару, а саме прибуткових накладних (повернення) та банківських виписок, Позивачем суду не надано.

В той же час, оскільки Відповідачем не надано суду контррозрахунку заборгованості, пояснень чи заперечень щодо заявленої до стягнення суми, Суд приймає Реєстр поставки як доказ щодо вартості поставленого, повернутого і оплаченого Товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.7. Договору № К/02 від 09.03.2015 р. Покупець зобов`язується сплатити за реалізований Товар в строк, що не перевищує 7 (семи) календарних днів.

Суд зазначає, що враховуючи асортимент товару, який поставляється за Договором поставки № К/02 від 09.03.2015 року, беручи дату його поставки відповідачу (з 11.09.2017 по 27.12.2017 року) у суду відсутні підстави вважати, що станом на дату розгляду справи у суді, вказаний товар не є реалізованим.

При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів нереалізації ним товару, отриманого від позивача на підставі податкових та видаткових накладних.

Більш того, суд зазначає, що умова договору про оплату товару після його реалізації по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату після реалізації товару не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Так само, реалізація товару не може розглядатись як подія, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин.

Крім того, відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), та у зв`язку з чим на думку відповідача сторони досягли згоди щодо строку оплати за договором.

Суд зазначає, що хоча умови чинного цивільного законодавства передбачають право сторін, не відходячи від обов`язкових вимог актів цивільного законодавства, в іншій частині погодити умови договору на власний розсуд, проте умови договору, згідно з якими обов`язок відповідача щодо оплати товару залежить від факту реалізації товару споживачам, не свідчить про досягнення між сторонами згоди про строк оплати товару, оскільки вказані умови договору не вказують на подію, яка має неминуче настати.

Вказівка у договорі про оплату товару відповідачем після його реалізації не є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки відкладальною є та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та, яка обумовлює настання чи зміну і прав і обов`язків, при чому для обох сторін правочину, тобто сторони можуть визначити на стадії укладення договору обставину, у випадку настання якої виникне зобов`язання між сторонами, тобто права і обов`язки у обох сторін.

Крім того, умова договору про оплату товару після його реалізації суперечить вимогам розумності, добросовісності та справедливості, оскільки поставлений позивачем товар взагалі може бути нереалізований, а відповідно і неоплачений.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що умова договору про оплату товару після його реалізації не є строком виконання зобов`язання.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

За таких обставин Суд дійшов висновку, що Відповідач зобов`язаний був оплатити Відповідачу поставлений на підставі Договору № К/02 від 09.03.2015 року після його прийняття згідно з видатковими накладними, а саме 11.09.2017 року, 21.11.2017 року та 27.12.2017 року.

Водночас, доказів на підтвердження оплати вартості Товару, поставленого на підставі видаткових накладних за Договором № К/02 від 09.03.2015 р., Відповідачем суду не надано.

Позивачем надано суду копію листа -вимоги № 3 від 16.01.2019 року на підтвердження звернення до Відповідача з вимогою про сплату заборгованості, яка не приймається Судом до уваги як належний доказ, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження її направлення Відповідачеві. Додана до позовної заяви копія конверту не може бути таким доказом, оскільки з неї не вбачається адреси та найменування адресата відправлення, а також його змісту.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості за Договором поставки № К/02 від 09.03.2015 року перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН», а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 150130,76 грн. за Договором поставки № К/02 від 09.03.2015 року, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10400,00 грн..

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2018 року між адвокатом Нориком Миколою Володимировичем (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» (Замовник) укладений Договір № 03-12/-18 про надання правничої (правової) допомоги, за змістом якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язаннями усіма законними методами та способами надати Замовнику правову допомогу у всіх справах. які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів Замовника.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано Акт № 09/19 від 02.09.2019 року надання консультаційних послуг за Договором № 03-12/-18 про надання правничої (правової) допомоги, виписку з банківського рахунку Адвоката Норика М.В., Детальний опис робіт (наданих послуг).

Судом встановлено, що Норик Микола Володимирович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України.

Суд зазначає, що позовна заява від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» підписана директором Позивача та, одночасно підписана Адвокатом Нориком М.В., подані до суду документи також завірені адвокатом.

Згідно з Актом № 09/19 надання консультаційних послуг за Договором № 03-12/-18 про надання правничої (правової) допомоги, та з врахування інформації, що міститься в Детальному описі робіт/, заявлена Позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10400,00 грн., складається з:

Попереднє опрацювання матеріалів, представництво, збір матеріалів - 5+2 годин

Опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, формування правової позиції. Консультування щодо необхідності додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - 15 годин;

Підготовка процесуальних документа по справі та їх відправлення Укрпоштою - 9 годин.

Всього: 31 година.

При цьому, вартість послуг розраховано Позивачем виходячи із 336,00 грн. за 1 годину роботи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, юридичну кваліфікації правовідносин у справі, відсутність заперечень Відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10400,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» про стягнення 150130,76 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМАДАЙ РІТЕЙЛ» (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВІЛЬГЕЛЬМА КОТАРБІНСЬКОГО, будинок 15, квартира 47, Ідентифікаційний код юридичної особи 38703456) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВІЛОН» (03039, м.Київ, ВУЛИЦЯ САПЕРНО-СЛОБІДСЬКА, будинок 25, Ідентифікаційний код юридичної особи 30178883) 150130,76 грн. (сто п`ятдесят тисяч сто тридцять грн. 76 коп.) боргу, 2251,97 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят одна грн. 97 коп.) судового збору та 10400,00 грн (десять тисяч чотириста грн.. 00коп.) витрати на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 листопада 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин