ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Справа № 906/615/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник Малік Т.І. - адвокат

відповідача: представник не з`явився

третьої особи: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Житомирської області, постановлену 07.10.19р. суддею Соловей Л.А. у м.Житомирі, повний текст складено 11.10.19р. у справі №906/615/19

за позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування"

за участю у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк"

про звернення стягнення на майно

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 07.10.19р. у справі №906/615/19 призначено судову оціночно-земельну та оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення судової експертизи поставлено ряд питань щодо ринкової вартості земельних ділянок та будівель і споруд, розташованих на цих земельних ділянках; витрати за проведення судової експертизи покладено на Приватне акціонерне товариство "Коростенський завод хімічного машинобудування"; зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Коростенський завод хімічного машинобудування" здійснити попередню оплату проведення експертизи відповідно до виставленого судовим експертом рахунку; провадження у справі №906/615/19 зупинено.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору у даній справі є вимога про звернення стягнення на рухоме майно, обладнання та устаткування, що є предметом застави за договором застави №21912Z9 від 28.12.12, а також нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №21912Z7 від 28.12.12 та належить ПАТ "Коростенський завод хімічного машинобудування", в рахунок погашення заборгованості за генеральним кредитним договором №21912N1 від 18.12.12 у розмірі 153246199,27грн.

2.2. У процесі розгляду справи судом встановлено, що до складу предмета іпотеки входять земельні ділянки, загальною площею 20,5529га та розташовані на них будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Житомирська область, м.Коростень, вул.Богдана Хмельницького, 18 загальною площею 83679,2 кв.м.

2.3. У матеріалах справи відсутні будь-які звіти про експертну грошову нерухомого майна, транспортних засобів, обладнання та устаткування, які належать Приватному акціонерному товариству "Коростенський завод хімічного машинобудування", на підтвердження того, що в сукупності ринкова вартість майна, переданого в заставу та іпотеку станом на 2019 рік не перевищує заборгованість за генеральним кредитним договором №21912N1 від 18.12.12.

2.4. Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

2.5. Згідно з ч.1 ст.41 вищевказаного закону, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

2.6. При цьому, як зазначено в абз. 2 ст.39 Закону України "Про іпотеку", у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2.7. Таким чином, істотною обставиною для вирішення даної справи є визначення дійсної (ринкової) вартості, зокрема, земельних ділянок загальною площею 20,5529га та розташованих на них будівель та споруд загальною площею 83679,2кв.м., на які позивач просить звернути стягнення, оскільки їх вартість станом на 2019 рік може значно перевищувати в сукупності з транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням заборгованість за кредитним договором №21912N1 від 18.12.12, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, відтак проведення експертизи у даній справі є необхідним для правильного вирішення справи по суті.

2.8. За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про наявність умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, для призначення у справі судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості земельних ділянок та розташованих на них будівель та споруд, які є предметом іпотеки.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області від 07.10.2019р. у справі №906/615/19 і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; судові витрати покласти на відповідача

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорювана ухвала господарського суду Житомирської області від 07.10.2019р. по справі №906/615/19 винесена з порушенням норм процесуального права; неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи.

3.3. При винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що істотною обставиною для вирішення даної справи є визначення дійсної (ринкової) вартості, зокрема, земельних ділянок загальною площею 20,5529га та розташованих на них будівель та споруд загальною площею 83679,2кв.м., на які позивач просить звернути стягнення, оскільки їх вартість станом на 2019 рік може значно перевищувати в сукупності з транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням заборгованість за кредитним договором №21912N1 від 18.12.12, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, відтак проведення експертизи у даній справі є необхідним для правильного вирішення справи по суті.

3.4. Апелянт не погоджуючись із обґрунтуванням оскаржуваної ухвали, зазначає про наступне.

3.4.1. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

3.4.2. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

3.4.3. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

3.4.4. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:

витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки;

витрат на утримання і збереження предмета іпотеки;

витрат на страхування предмета іпотеки;

збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

3.4.5. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

3.4.6. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

3.4.7. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

3.4.8. Положення ст.ст. 7, 33 Закону України повністю кореспондуються із положеннями ст.ст. 589, 590 ЦК України Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), а саме: у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

3.4.9. Окрім того, умовами Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником відповідних положень Генерального кредитного договору та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем відповідних положень Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами (п. 1.7. ст. 1, п. 2.1.6. ст. 2 Іпотечного договору).

3.4.10. Згідно до п. 2.1.7. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити в повному обсязі вимоги, що випливають з Генерального кредитного договору на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, комісії та інші платежі; неустойку, пеню; витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання, збереження предмета іпотеки та страхування Предмета іпотеки, а також інші збитки, завдані порушенням основного зобов`язання чи умов Іпотечного договору.

3.4.11. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»),

3.4.12. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

3.4.13. Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить в рахунок погашення заборгованості позичальника за Генеральною кредитною угодою звернути стягнення на заставне майно відповідача, зокрема, за Іпотечним договором, з визначенням способу реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації, визначеної в ході виконавчого провадження суб`єктом оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства України.

3.4.14. Таким чином, обов`язкові складові рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (в разі задоволення позову), визначені ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту зазначеної норми Закону, істотними для справи обставинами варто вважати:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь- якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

- тобто ті обставини, що підлягають доказуванню.

Серед викладеного в законі переліку відсутня вимога щодо встановлення «дійсної (ринкової) вартості заставного майна» з метою встановлення різниці між розміром заявленою позивачем заборгованості та вартістю заставного майна на момент ухвалення рішення.

3.4.15. З огляду на зазначене апелянт вважає, що зазначена судом в ухвалі необхідність встановлення ринкової вартості заставного майна як істотної для справи обставини є помилковою.

3.5. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права щодо зупинення провадження у Справі, виходячи з наступного.

3.5.1. Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

3.5.2. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПКУ, господарський суд має право зупинити провадження у справі з власної ініціативи, зокрема, у випадку призначення судом експертизи.

3.5.3. ГПКУ передбачає два види зупинення провадження у справі, а саме: обов`язковий, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі (ст. 227 ГПКУ), і факультативний, необов`язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом експертизи (ст. 228 ГПКУ).

3.5.4. Отже, як наслідок, призначення експертизи може зумовити зупинення провадження у справі. Позивачем вище зазначалося про безпідставність ухвали суду про призначення оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи.

3.5.5. Заявник апеляційної скарги вважає, що зупинення обумовлене призначенням судової експертизи у справі є безпідставним. Зупинення провадження у справі у зв`язку з призначенням судом судової експертизи є правом суду, а не його обов`язком. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими.

3.5.5. Відтак апелянт вважає, що питання, порушені в ухвалі суду перед експертною установою, не входять у коло доказування у даній Справі та не мають вирішального значення для вирішення спору по суті.

3.6. У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, просить її задоволити, ухвалу господарського суду Рівненської області у справі №906/615/19 скасувати, направити справу для продовження розгляду до місцевого господарського суду.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Відповідач повноцінного відзиву на апеляційну скаргу не подав.

4.1.1. У листі від 11.12.19р. відповідач зазначає, що за результатами визначення дійсної (ринкової вартості) майна (земельних ділянок, об`єктів нерухомості, іншого обладнання) його вартість може значно перевищувати суму кредиту із усіма нарахуваннями, і, як наслідок, реалізоване майно може становити значно менший обсяг, ніж просить позивач.

4.1.2. Також у цьому листі відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорювану ухвалу без змін.

4.2. Третя особа жодних пояснень з приводу предмету спору не надала.

4.3. Інших заяв, клопотань до початку розгляду апеляційної скарги від учасників провадження у даній справі не надійшло.

4.4. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 07.10.2019р. у справі №906/615/19 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача (апелянта), дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи, позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" - звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про звернення стягнення на майно Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" на суму 153246199,27грн.

7.2.1. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання позичальником - Публічним акціонерним товариством "Фортуна-Банк" генерального кредитного договору №21912N1 від 18.12.12 в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим позивач, в рахунок погашення наявної заборгованості у розмірі 153246199,27грн просить звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ПАТ "Коростенський завод хімічного машинобудування" та є предметом іпотеки за іпотечним договором №21912Z7 від 28.12.12 та рухоме майно ПАТ "Коростенський завод хімічного машинобудування", яке є предметом застави за договором застави №21912Z9 від 28.12.12.

7.3. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.09.19 у задоволенні клопотання приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" від 25.07.19 №18/627 про призначення комплексної судової земельно-технічної, будівельно-технічної та товарознавчої експертизи за зазначеними у ньому підставами відмовлено; продовжено строк підготовчого провадження, застосувавши ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 07.10.19.

7.4. 07.10.19 на адресу місцевого господарського суду надійшли письмові пояснення Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк" за вих№265/14 від 03.10.19 (з додатками), у яких третя особа не заперечує щодо звернення стягнення на майно поручителя - ПрАТ "Коростенський завод хімічного машинобудування" в рахунок погашення зобов`язань за Генеральним кредитним договором №21912N1 від 18.12.12 та просить розглядати справу за її відсутності.

7.5. У процесі розгляду справи судом встановлено, що до складу предмета іпотеки входять земельні ділянки, загальною площею 20,5529га та розташовані на них будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: Житомирська область, м.Коростень, вул.Богдана Хмельницького, 18 загальною площею 83679,2 кв.м.

7.6. В матеріалах справи відсутні будь-які звіти про експертну грошову нерухомого майна, транспортних засобів, обладнання та устаткування, які належать Приватному акціонерному товариству "Коростенський завод хімічного машинобудування", на підтвердження того, що в сукупності ринкова вартість майна, переданого в заставу та іпотеку станом на 2019 рік не перевищує заборгованість за генеральним кредитним договором №21912N1 від 18.12.12.

7.6.1. Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

7.6.2. Згідно з ч.1 ст.41 вищевказаного закону, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

7.6.3. При цьому, як зазначено в абз. 2 ст.39 Закону України "Про іпотеку", у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

7.7. Таким чином, істотною обставиною для вирішення даної справи є визначення дійсної (ринкової) вартості, зокрема, земельних ділянок загальною площею 20,5529га та розташованих на них будівель та споруд загальною площею 83679,2кв.м., на які позивач просить звернути стягнення, оскільки їх вартість станом на 2019 рік може значно перевищувати в сукупності з транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням заборгованість за кредитним договором №21912N1 від 18.12.12, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, відтак проведення експертизи у даній справі є необхідним для правильного вирішення справи по суті.

7.8. За таких обставин, господарський суд Житомирської області дійшов висновку про наявність умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, для призначення у справі судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості земельних ділянок та розташованих на них будівель та споруд, які є предметом іпотеки.

7.9. Оспорюваною ухвалою судом першої інстанції із власної ініціативи призначено оціночно-земельну та оціночно-будівельну експертизи із визначенням експертної установи та переліку питань, які мають бути поставлені перед експертом. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, прийняття чи відхилення доводів апеляційної скарги.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши обґрунтування апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а процесуального рішення суду першої інстанції у даній справі без змін з огляду на таке.

8.2. За змістом частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

8.3. В силу частин 1-2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

8.4. Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

8.5. Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

8.6. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.99 Господарського процесуального кодексу України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

8.7. Судом апеляційної інстанції з`ясовано у представника позивача (апелянта), що жодної оцінки вартості майна у межах іпотечного договору №21912Z7, що є забезпеченням Генерального кредитного договору №21912N1 від 18.12.12р., після укладення такого договору не здійснювалося. Представник зазначила, що визначена іпотечним договором вартість майна могла знизитися (як мінімум на вартість амортизації основних фондів).

8.8. Таким чином у межах даної апеляційної скарги можливе зниження вартості майна іпотекодавця за рахунок амортизаційних відрахувань та одночасно збільшення його вартості, відповідно, до дійсної (ринкової) вартості, зокрема стосовно земельних ділянок з урахуванням їх періодичної грошової оцінки.

8.9. З огляду на відсутність будь-яких належних розрахунків щодо вартості майна на яке звертається стягнення, правомірним є рішення суду першої інстанції щодо проведення судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи щодо дійсної (ринкової) вартості, зокрема, земельних ділянок загальною площею 20,5529га та розташованих на них будівель та споруд загальною площею 83679,2кв.м., на які позивач просить звернути стягнення, оскільки їх вартість станом на 2019 рік може значно перевищувати в сукупності з транспортними засобами, обладнанням, устаткуванням заборгованість за кредитним договором №21912N1 від 18.12.12.

8.10. За таких обставин, господарський суд Житомирської області дійшов правомірного висновку про наявність умов, передбачених частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, для призначення у справі судової оціночно-земельної та оціночно-будівельної експертизи для визначення ринкової вартості земельних ділянок та розташованих на них будівель та споруд, які є предметом іпотеки.

8.11. Відтак суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині призначення судової експертизи.

8.11. Щодо обставин зупинення провадження у справі.

8.11.1. Що ж до зупинення провадження у справі, то це - тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

8.11.2. Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

8.11.3. Враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, призначено судову експертизу, а для проведення експертизи матеріали справи направляються до судово-експертної установи, і в цей період неможливо проводити відповідні процесуальні дії, апеляційний суд у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом (частиною першою статті 228 ГПК України), що не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою наслідки у вигляді скасування відповідного судового акта.

8.11.4. Отже, визначені названим Кодексом підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині зупинення провадження у справі відсутні.

8.11.5. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2018 зі справи №910/9883/17, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.10.19 зі справи № 910/15594/18

8.12. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не наведено.

8.12.1. Як визначено ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

8.12.2. Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.13. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції - господарський суд Житомирської області - ухвалив судове рішення - ухвалу від 07.10.19р. у справі №906/615/19 - з додержанням норм процесуального права.

8.10. За таких обставин апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 року у справі №906/615/19 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 07.10.2019 року у справі №906/615/19 сплатило на підставі платіжного доручення №857437 від 28.10.19р. судовий збір у розмірі 1921,00 грн. в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

10.2. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.3. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" від 28.10.19р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року у справі №906/615/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/615/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "12" грудня 2019 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.