УХВАЛА

12 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2731/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Берднік І.С.,

розглядаючи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 (колегія суддів: Істоміна О.А. - головуючий, судді - Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.) та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.09.2019 (суддя Бринцев О.В.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФайнаФірма"

треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Канізька сільська рада

2. Державний реєстратор Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області Шилова Наталія Юріївна

3. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Яна Миколаївна

про скасування рішень державних реєстраторів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" (далі - ТзДВ "Салтівський хлібозавод") звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про забезпечення позову, в якій просило з метою забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у справі №922/2731/19:

- заборонити посадовим особам, представникам та уповноваженим особам Товариства з обмеженою відповідальністю "ФайнаФірма" (далі - ТОВ "ФайнаФірма"), третім особам, яким ТОВ "ФайнаФірма" передано або буде передано право користування нежитловими будівлями по вул. Польова, 55, в м. Харкові, вчиняти дії щодо захоплення нежитлових будівель літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10 351,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Польова, 55, з виробничими запасами, готовою продукцією та обладнанням, що знаходяться у фактичному володінні та користуванні ТзДВ "Салтівський хлібозавод", зокрема, заборонити посадовим особам, представникам та уповноваженим особам ТОВ "ФайнаФірма", третім особам, яким ТОВ "ФайнаФірма" передано або буде передано право користування нежитловими будівлями по вул. Польова, 55, в м. Харкові, доступ на територію хлібозаводу за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Польова, 55;

- заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері реєстрації прав згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", зокрема Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема заборонивши здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо нежитлових будівель "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10 351,7 кв. м, які розташовані за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Польова, 55, що знаходяться у фактичному володінні та користуванні ТзДВ "Салтівський хлібозавод".

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що ТзДВ "Салтівський хлібозавод" є власником нежитлових будівель загальною площею 10 351,7 кв. м: літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.2018, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сістем Білдінг Менеджмент" (далі - ТОВ "Сістем Білдінг Менеджмент").

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2019 у справі №641/4496/19 заборонено будь-яким особам вчиняти дії направлені на відчуження та вчинення будь-яких реєстраційних дій, відносно нежитлових будівель загальною площею 10351,7 кв. м: літ. "А-4", "В-1", "Д- 1", "Е-1, "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, що належать на праві власності ТзДВ "Салтівський хлібозавод".

Проте, 25.06.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. прийнято рішення індексний номер 47503544 від 25.06.2019 про державну реєстрацію права власності на нежитлові будівлі загальною площею 10 351,7 кв. м: літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, за ТОВ "ФайнаФірма".

Такі обставини, на думку заявника, свідчать про незаконне заволодіння ТОВ "ФайнаФірма" вищевказаними нежитловими будівлями.

Оскарженою у касаційному порядку ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.09.2019, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019, в задоволенні заяви ТзДВ "Салтівський хлібозавод" про забезпечення позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що наведені позивачем обставини щодо вірогідності вчинення ТОВ "ФайнаФірма" неправомірних дій щодо об`єкта нерухомості, а саме: нежитлових будівель загальною площею 10 351,7 кв. м: літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, не ґрунтуються на доказах та є власними припущеннями заявника, тому з урахуванням приписів статей 136, 140 Господарського процесуального кодексу України, дійшли висновку, що у даному випадку відсутній зв`язок між зазначеними заходами до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а отже такий захід не спрямований забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій на ці судові рішення, позивач посилався на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності, оскільки заявлені заходи до забезпечення позову об`єктивно є необхідними та співмірними з заявленими позовними вимогами, ґрунтуються на нормах права та документально підтверджені при обґрунтуванні позовних вимог, і не вжиття таких заходів може унеможливити ефективний захист та поновлення прав позивача у межах розгляду справи без вжиття додаткових заходів судового захисту порушених прав, а тому просив скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Крім цього, 04.12.2019 позивачем надано додаткові пояснення до касаційної скарги, які за своєю суттю є доповненням до неї, в яких зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій може призвести до переоформлення права власності відповідачем, що позбавить рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог ТзДВ "Салтівський хлібозавод", легітимного очікування ефективного захисту прав та відновлення становища.

Частиною першою статті 298 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. У разі доповнення чи зміни касаційної скарги особа, яка подала касаційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до касаційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни (ч. 2).

Отже скористатися таким правом на подачу доповнень до касаційної скарги особа може лише протягом вказаного строку.

Згідно частини 4 статті 13 вказаного Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини 1 статті 118 цього Кодексу право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Ураховуючи вищезазначені норми Господарського процесуального кодексу України, та те, що додаткові пояснення до скарги подано до касаційного суду лише 04.12.2019, тобто поза межами строку на касаційне оскарження, такі доповнення до касаційної скарги судом касаційної інстанції залишаються без розгляду.

Вивчивши копії матеріалів справи, необхідних для розгляду скарги, та перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження в справі підлягає закриттю виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України). Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Згідно із статтею 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Положеннями частини 1 та 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом, забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, здійснює інші повноваження, визначені законом.

За змістом частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження рішення.

Частиною 2 статті 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом частини восьмої статті 140 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про забезпечення позову або відмову в забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Разом з тим, до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку належать ухвали про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 255 ГПК України).

Однак відповідно до положень статті 287 частини 1 пункту 3 ГПК України, з урахуванням пункт 4 частини першої статті 255 цього Кодексу, ухвали місцевого господарського суду про скасування забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову, відмову в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову, касаційному оскарження не підлягають.

Отже, положення статті 140 Господарського процесуального кодексу України щодо можливості оскарження ухвал про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову повинні тлумачитися, з урахуванням положень статей 255, 287 Господарського процесуального кодексу України, правовий аналіз яких дає підстави дійти висновку, що імперативні положення статті 287 цього Кодексу не передбачають можливості оскарження таких ухвал (про відмову у забезпеченні позову) до касаційного суду окремо від судового рішення ухваленого по суті справи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 27.11.2018 у справі 910/4647/18 та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 09.08.2019 у справі 906/142/18.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені в суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Предметом касаційного оскарження у цій справі є питання правомірності відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову та, відповідно, правильність застосування судами як першої, так і апеляційної інстанцій норм процесуального права, які це питання регулюють.

Разом з тим, діюче законодавство передбачає лише один, а саме апеляційний, перегляд судового рішення про відмову у забезпеченні позову окремо від рішення суду по суті спору (пункти 3, 4 частини першої статті 255, пункти 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що заявник у касаційній скарзі просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.09.2019 про відмову у забезпеченні позову, яка відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягає касаційному оскарженню окремо від судового рішення, Верховний Суд з дотриманням принципу правової визначеності не вбачає правових підстав для касаційного перегляду оскаржуваних судових актів, які такому перегляду не підлягають у силу наведених норм права, які є однозначними, та з урахуванням висновків, викладених в наведеній вище ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, не повинні викликати сумніви щодо однакового їх тлумачення чи розуміння.

При цьому, Суд зауважує, що надмірний судовий контроль суду касаційної інстанції за процесуальними питаннями, які не перешкоджають подальшому провадженню по справі і не впливають на перегляд справи по суті, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду, не відповідає завданню Верховного Суду і може йти всупереч з принципом правової визначеності.

Враховуючи викладене, касаційне провадження за касаційною скаргою ТзДВ "Салтівський хлібозавод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.09.2019, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібозавод" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2019 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 09.09.2019 у справі № 922/2731/19, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

І.С. Берднік