ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2019 р. Справа №909/528/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянув матеріали апеляційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України") № 31/04-3656 від 01.11.2018 (вх.№ 01-05/1143/18 від 19.11.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 (суддя Максимів Т.В., повний текст складено 18.10.2018)

у справі № 909/528/18

за позовом: ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (далі - ПАТ "Івано-Франківськгаз"), м. Івано-Франківськ

про стягнення 5 317 052,33 грн,

за участю представників:

від позивача: Міненко В.М. - адвокат (довіреність в матеріалах справи).

від відповідача: Вук У.І. - адвокат (довіреність в матеріалах справи).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

У судових засіданнях 19.12.2018 року та 19.03.2019 року у розгляді справи оголошувалась перерва.

Згідно ухвали Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2019р. (у складі суддів: головуючий суддя Дубник О.П., судді: Зварич О.В., Скрипчук О.С.) зупинено апеляційне провадження у справі.

Згідно ухвали Західного апеляційного господарського суду від 01.11.2019р. поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 27.11.2019 року.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Представник відповідача повідомив суд у заяві з процесуальних питань від 27.11.2019 про правову позицію об`єднаної палати Верховного Суду у подібних правовідносинах від 25.10.2019 по справі № 920/115/18.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Івано-Франківськгаз" з вимогами про стягнення 5317052,33 грн. за договором поставки природного газу №06/09-7286 від 25.02.2009, з яких: 1186608,03 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання за період з 14.06.2015 по 31.05.2018 та 4130444,30 грн. - інфляційних втрат за період червень 2015 - квітень 2018.

3.2. Позивач свої вимоги обґрунтовує недотриманням відповідачем умов п.6.1 договору поставки природного газу №06/09-7286 від 25.02.2009 щодо здійснення розрахунків у встановлений саме договором строк (за умов відсутності претензій щодо дотримання строків платежів, визначених Графіком мирової угоди). Зазначає, що прийняття судом рішення не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум, в зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати, зважаючи на часткову оплату боргу за мировою угодою. Актами цивільного законодавства не встановлено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду у вигляді ухвали про затвердження мирової угоди, якою визначено саме порядок виконання рішення, а не грошового зобов`язання, передбаченого умовами правочину у вигляді договору. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з виконання грошового зобов`язання зі сплати основного боргу у сумі 17206301,13 грн за переданий природний газ у правовідносинах у справі №6/56 є договір поставки природного газу №06/09-7286 від 25.02.2009, який встановлює, зокрема строки виконання цього грошового зобов`язання. Зазначив, що мирова угода, затверджена на стадії виконання судового рішення є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України у справах № 3-1195гс/16 від 09.11.16, Верховного Суду №904/8731/17 від 24.04.2018, №921/412/17-г/7 від 15.05.2018.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 в позові відмовлено.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 15, 202, 610, ч.1 ст.612, ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), ст. 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), п. 2.6. ст.2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12 травня 2011 року №3319-VI (надалі - Закон №3319-VI), і зроблено висновок про відсутність прострочення грошового зобов`язання у розумінні ЦК України, оскільки позивачем не доведено і матеріалами справи не підтверджено порушення відповідачем умов мирової угоди, якою змінено строки виконання грошового зобов`язання. Судом зазначено, що в цьому випадку мирова угода не є новацією, проте з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку п.2.6. ст.2 Закону №3319-VI мала своїм наслідком у відповідності до ч.1 ст.651 та ст.654 ЦК України зміну строку сплати боргу.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що рішення суду не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування ст. 121 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року). З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові №904/8731/17 від 24.04.2018 року, мирова угода не є договором у цивільному/господарському правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України, проте вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом та впливає лише на порядок примусового виконання рішення. Мирова угода на стадії виконання судового рішення не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №921/412/17-г/7). У п. 3 мирової угоди сторони визначили, що вони врегулювали порядок виконання судового рішення, але суд безпідставно вказав, що сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості. Апелянт зазначає, що його волевиявлення, як волевиявлення сторони господарської справи, спрямоване на затвердження мирової угоди на підставі ст. 121 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017 року) було спрямоване виключно на зміну порядку виконання саме судового рішення, що має правове значення виключно у сфері публічно-правових відносин при реалізації органом державної виконавчої служби своїх функціональних прав та обов`язків. Стверджує, що затверджена на стадії виконання судового рішення мирова угода не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні та не може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків згідно з обмеженнями ст. 11 ЦК України. Оскільки мировою угодою не вносились зміни до договору поставки природного газу, то до моменту повного виконання грошового зобов`язання зі сплати основного боргу за договором таке зобов`язання виконується на умовах встановлених у договорі. Сторонами не було реалізовано право на реструктуризацію заборгованості за природній газ шляхом укладення договору про реструктуризацію заборгованості на умовах Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», який можна було б вважати підставою виникнення нових цивільних обов`язків.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

5.2. ПАТ "Івано-Франківськгаз" 17.12.2018 року до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/1570/18 від 19.12.2018 року), однак такий відзив подано з пропуском строку для його подання, встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 23.11.2018 року, яка була отримана відповідачем 29.11.2018 року згідно повідомлення про вручення поштового рекомендованого повідомлення від 26.11.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Так, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 23.11.2019 року встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом до 12.12.2018 року. Також ПАТ "Івано-Франківськгаз" у відзиві не зверталася до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для його подання, а тому вказаний відзив залишається судом без розгляду згідно ч. 2 ст. 118 ГПК України.

5.3. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у додаткових поясненнях зазначає, що мирова угода не є договором у цивільно-правовому розумінні, а змінює лише порядок примусового виконання рішення та не впливає на обсяги відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачених ст. 625 ЦК України.

5.4. ПАТ "Івано-Франківськгаз" у запереченнях на додаткові пояснення зазначає, що правовою підставою укладення мирової угоди були положення п. 2.6 ст. 2 Закону №3319-VI, окрім рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 року по справі №6/56. Зазначає, що мирова угода не є новацією, проте з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку п.2.6. ст.2 Закону №3319-VI мала своїм наслідком у відповідності до ч.1 ст.651 та ст.654 ЦК України зміну строку сплати боргу.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

25.02.2009 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Івано-Франківськгаз" (в подальшому - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (покупець) було укладено договір поставки природного газу №06/09-286 з подальшими змінами та доповненнями (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця в 2009 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений газ на умовах цього договору (а.с. 146-151, 152-158, т.1).

На виконання умов договору, позивач у січні - грудні 2009 передав відповідачу природний газ на загальну суму 131972187,85грн., а останній, розрахувався за отриманий природний газ частково в розмірі 44184579,40 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості в сумі 67581306,00грн, нарахувавши на неї пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 у справі №6/56, позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задоволені частково та вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 67581306,00 грн. основного боргу, 3449116,39 грн. пені, 1445428,02грн. 3% річних, 6295578,26грн. інфляційних втрат, 25500грн. державного мита та 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.88-89, т.1).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2012 у справі №6/56-19/45, затверджено мирову угоду від 08.06.2012, укладену між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Івано-Франківськгаз" в процесі виконання судового рішення, згідно умов якої визначено порядок виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 у справі №6/56 в частині суми основного боргу, який на момент підписання мирової угоди становив 17206301,13 грн (а.с.90-93, т. 1).

Згідно з п. 2 мирової угоди на момент укладання цієї мирової угоди боржником повністю погашені суми: пені, втрат внаслідок інфляційних процесів, 3% річних, державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що зазначені в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 у справі №6/56.

У п.3 мирової угоди вказано, що враховуючи вимоги п.2.6. ст.2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання судового рішення в частині суми основного боргу, яка на момент підписання цієї мирової угоди становить 17206301,13 грн.

Боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.3 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіка погашення заборгованості, зазначеному у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Період сплати заборгованості, відповідно до Графіка становить червень 2012 року - травень 2032 року (п.4 мирової угоди).

Відповідно до п.п. 11, 12 мирової угоди, за невиконання її умов сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У випадку порушення боржником умов погашення суми основного боргу в частині сплати платежів у розмірі та у терміни, визначені п.4 цієї мирової угоди, стягувач має право негайно вживати передбачених законодавством заходів до примусового виконання цієї угоди, в тому числі шляхом пред`явлення ухвали про затвердження мирової угоди на примусове виконання до органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.13 мирової угоди боржник зобов`язується відшкодувати стягувачу збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п.4 цієї Мирової угоди.

Відповідачем на виконання умов укладеної мирової угоди за період липень 2012 - травень 2018 сплачено 5161890,24 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунком боргу (а.c.13-15, т. 1) та платіжними дорученнями (а.с.16 - 87, т. 1).

Сума боргу з урахуванням часткового погашення заборгованості станом на 01.06.2018 складає 12044410,89 грн.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 у справі №6/56 встановлено факт порушення відповідачем умов виконання грошового зобов`язання, визначених п. 6.1. договору поставки природного газу №06/09-286 від 25.02.2009, сума якого є базою для нарахування стягуваних в межах даної справи сум 3% річних та інфляційних втрат, а з врахуванням ч.4 ст.75 ГПК України такий факт не підлягає доказуванню.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Правовідносини у даній справі стосуються порушення грошового зобов`язання за договором поставки природного газу №06/09-286 від 25.02.2009 щодо розрахунку за поставлений позивачем природний газ за умов наявності рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2010 у справі №6/56 про стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором, повністю виконаного в частині стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат, та залишком непогашеного основного боргу на суму 17206301,13 грн, умови виконання якого змінено сторонами договору поставки природного газу шляхом укладення на стадії виконавчого провадження мирової угоди, яку затверджено ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.07.2012 у справі №6/56-19/45 на виконання Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-VI від 12.05.2011.

Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-VI від 12.05.2011, що набрав чинності 04.06.2011 та втратив чинність 01.07.2012 року (в редакції, чинній на момент укладення сторонами спору мирової угоди) у ст. 1 передбачав, що дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об`єднаною енергетичною системою України, суб`єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Відповідно до п. 2.6. ст. 2 Закону №3319-VI суб`єкти господарювання, визначені у статті 1 цього Закону, реструктуризують заборгованість за природний газ та електричну енергію, яка утворилася станом на 1 січня 2011 року і не сплачена на дату набрання чинності цим Законом, відповідно до чинного законодавства.

Норми Закону №3319-VI регулювали правовідносини, що виникли між НАК "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами ДК "Газ України", як суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та покупцями (споживачами) природного газу з питань узгодження порядку сплати заборгованості за природний газ, що не сплачена станом на 04.06.2011.

До правовідносин між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Івано-Франківськгаз" у даній справі щодо розрахунків за поставлений позивачем природний газ у 2009 році застосовуються приписи Закону №3319-VI .

На виконання вимоги п. 2.6. ст. 2 Закону №3319-VI в період з 04.06.2011 по 30.06.2012 включно постачальники природного газу здійснювали реструктуризацію заборгованості покупців щодо оплати вартості поставленого газу шляхом погодження в договірному порядку виконання грошового зобов`язання з розрахунку за поставлений природний газ на інших умовах, ніж було визначено сторонами в договорі поставки природного газу

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

У Законі №3319-VI не встановлено конкретних вимог щодо змісту та форми правочину, на підставі якого здійснюється реструктуризація.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено обставини укладення 08.06.2012 між сторонами спору Мирової угоди у справі №6/56-19/45, за умовами якої, враховуючи вимоги п. 2.6. ст. 2 Закону №3319-VI сторони, дійшли згоди врегулювати порядок виконання рішення суду від 15.06.2010 у справі №6/56 в частині суми основного боргу, що на момент підписання цієї Мирової угоди становить 17206301,13 грн. Мирову угоду на погоджених сторонами умовах затверджено ухвалою суду від 16.07.2012 у справі №6/56-19/45, яка набрала законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 121 ГПК України (в редакції, чинній на момент укладення сторонами та затвердження господарським судом 16.07.2012 мирової угоди у справі №6/56-19/45) мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

У п. 4 Мирової угоди сторони погодили, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.3 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіка погашення заборгованості, зазначеному у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. Період сплати заборгованості, відповідно до Графіка становить червень 2012 року - травень 2032 року.

На виконання умов укладеної мирової угоди відповідачем за період липень 2012 - травень 2018 сплачено 5161890,24 грн. Сума боргу з урахуванням часткового погашення заборгованості станом на 01.06.2018 складає 12044410,89 грн.

Судом не встановлено обставин порушення відповідачем графіку розрахунків згідно пунктів 3, 4 Мирової угоди.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність прострочення грошового зобов`язання у розумінні ст. 610 та ч.1 ст.612 ЦК України, оскільки позивачем не доведено і матеріалами справи не підтверджено порушення відповідачем умов мирової угоди, якою змінено строки виконання грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України суми інфляційних втрат та 3% річних нараховуються лише на суму простроченого боржником грошового зобов`язання, в той час, як позивачем не доведено належними і достатніми доказами порушення відповідачем змінених умов щодо строків виконання грошового зобов`язання за договором №06/09-286 від 25.02.2009, встановлених узгодженим сторонами спору та затвердженим судом графіком виконання зобов`язання відповідно до умов Мирової угоди, яку затверджено ухвалою суду від 16.07.2012 у справі №6/56-19/45 на стадії виконання судового рішення з урахуванням приписів п. 2.6. ст. 2 Закону №3319-VI .

У даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання та нарахування відповідачу в період червень 2015 - квітень 2018 інфляційних втрат та за період з 14.06.2015 року по 31.05.2018 року 3% річних на суму основного боргу з огляду на встановлені судом обставини виконання відповідачем договірних зобов`язань з розрахунку за поставлений природний газ на змінених умовах щодо строку виконання грошового зобов`язання згідно з пунктами 3, 4 Мирової угоди, укладеної сторонами в порядку п. 2.6. ст. 2 Закону №3319-VI.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.11.2018 у справі №908/251/18, від 11.06.2019 у справі №904/8731/17 та від 26.06.2019 у справі №914/1111/18 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.10.2019 року у справі №920/115/18 у подібних правовідносинах.

Апелянт зазначає, що сторонами не було реалізовано право на реструктуризацію заборгованості за природній газ шляхом укладення договору про реструктуризацію заборгованості на умовах Закону №3319-VI, який можна було б вважати підставою виникнення нових цивільних обов`язків. Однак, як було вище зазначено судом у Законі №3319-VI не встановлено конкретних вимог щодо змісту та форми правочину, на підставі якого здійснюється реструктуризація. Крім того, Законом №3319-VI не встановлено обмеження на вчинення постачальником та покупцем природного газу дій щодо реструктуризації заборгованості за природний газ шляхом укладення мирової угоди на стадії виконання рішення суду і сторони скористалися таким правом, на власний розсуд уклавши мирову угоду.

Апелянт з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові №904/8731/17 від 24.04.2018 року зазначає, що мирова угода не є договором у цивільному/господарському правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України, проте вона має на меті припинення спору на умовах погоджених сторонами та затверджених судом та впливає лише на порядок примусового виконання рішення. Однак постановою Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №904/8731/17 прийняті судові рішення були скасовані, а справу було передано на новий розгляд, за наслідком якого судами першої та апеляційної інстанцій прийнято рішення про відмову в позові про застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначені судові рішення було залишено без змін постановою Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/8731/17, в якій суд дійшов висновку, що після затвердження господарським судом мирової угоди, в якій сторони досягли згоди щодо фактичного розстрочення сплати відповідачем суми основного боргу за договором поставки природного газу, відсутні правові підстави для нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за умов належного виконання основного зобов`язання на змінених мировою угодою умовах.

Апелянт також з посиланням на постанову Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №921/412/17-г/7 стверджує, що мирова угода на стадії виконання судового рішення не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення. Таке посилання є безпідставним, оскільки такі висновки зроблено за інших фактичних обставин виконання сторонами спору умов мирової угоди, укладеної на стадії виконання судового рішення про стягнення заборгованості за природний газ. У справі №921/412/17-г/7 суди встановили наявність у відповідача-боржника визначеного умовами мирової угоди обов`язку сплачувати інфляційні нарахування, виходячи з погодженої з позивачем-стягувачем в мировій угоді суми основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем договірного зобов`язання щодо розрахунків за поставлений позивачем природний газ і розстрочення платежу за мировою угодою не передбачалося. У даній справі за умовами мирової угоди, відповідач зобов`язався сплачувати позивачу щомісячні платежі за відповідним графіком на погашення лише основного боргу, що існував на момент укладення мирової угоди, що має наслідком розстрочення платежів, зміну порядку та строків виконання окремих частин зобов`язання сторін договору у відповідності до їх взаємного волевиявлення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до відповідача: ПАТ "Івано-Франківськгаз" про стягнення 5 317 052,33 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2018 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.12.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.