ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/9425/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Мажирін І.О., адвокат, довіреність № 285 від 30.10.19,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9425/19 (суддя Кирилюк Т.Ю.) за позовом Комунального підприємства "Теплогарант" до публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про стягнення 209 821,58 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Комунальне підприємство "Теплогарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про стягнення 209 821, 58 грн., у тому числі 164 749, 86 грн. - основного боргу, 22 586, 07 грн. - пені, 17 248, 06 грн. - інфляційних втрат та 5 237, 59 грн. - 3 % річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором № 56 від 20.11.2007 в частині сплати заборгованості за послуги теплопостачання у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9425/19 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 164 749, 86 грн. основного боргу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині сплати отриманих послу з централізованого опалення.

Відмова у задоволенні вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних мотивована посиланням на положення частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9425/19 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з часу запровадження у ПАТ "Родовід Банк" тимчасової адміністрації вимоги позивача не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку, а тому звернення з заявою про акцептування вимог позивача, відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є єдиним способом захисту порушеного права, оскільки за відсутності такого звернення заборгованість вважається погашеною. Однак, як зазначає скаржник, позивач з відповідною заявою до Банку не звертався.

Також, апелянт посилається на невідповідність, виставлених йому тарифів, тим які встановлені в договорі.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення позивача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (відповідач) є власником вбудованого приміщення аптеки загальною площею 233, 6 кв.м., яке знаходиться у Сумській області, місто Конотоп, по проспекту Леніна, будинок 24-а, що підтверджується договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 19.11.2007 та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Між Комунальним підприємством "Енергія" (правонаступником якого є позивач) та відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Родовід Банк") 20.11.2007 укладено договір № 56, відповідно до якого позивач зобов`язався надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а останній своєчасно їх оплачувати за встановленими тарифами та у строки і на умовах, передбачених договором.

Строк дії договору відповідно до пункту 35 сторони погодили з моменту підписання до 30.04.2008. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 38 договору).

Згідно пункту 6 договору № 56 від 20.11.2007 позивач надає відповідачу послуги з централізованого опалення з початку до закінчення опалювального сезону згідно рішення Конотопського міськвиконкому.

Умовами договору № 56 від 20.11.2007 сторонами погоджено, що відповідач здійснює оплату за отримані послуги за тарифами, погодженими з Конотопським міськвиконкомом. Тарифи на послуги на момент укладення договору становлять з централізованого опалення 6, 80 грн. за один кв.м. Розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормами споживання на момент укладення договору з централізованого опалення становить 2 011, 71 грн. з ПДВ. У разі наявності засобів обліку відповідач сплачує за послуги централізованого опалення 270, 08 грн. (за 1 Гкал).

В матеріалах справи знаходяться копії рішень та розпоряджень Виконавчого комітету Конотопської міської ради про початок та закінчення опалювального сезону та встановлення тарифів комунальному підприємству "Теплогарант" для потреб населення зі структурою, наведеною у додатках.

На підтвердження надання послуг за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року з централізованого опалення, позивач до позовної заяви долучив копії актів № 1340 від 28.10.2016 на суму 3 439, 12 грн., №1604 від 25.11.2016 на суму 8 589, 65 грн., № 1875 від 28.12.2016 на суму 10 873, 33 грн., № 244 від 26.01.2017 на суму 13 200, 22 грн., № 507 від 24.02.2017 на суму 13 751, 96 грн., № 774 від 27.03.2017 на суму 7 978, 81 грн., № 1019 від 19.04.2017 на суму 2 924, 98 грн., № 1261 від 31.10.2017 на суму 4 385, 50 грн., № 1532 від 30.11.2017 на суму 10 038, 74 грн., № 1814 від 27.12.2017 на суму 10 345, 94 грн., № 228 від 29.01.2018 на суму 14 564, 24 грн., № 489 від 26.02.2018 на суму 15 760, 67 грн., № 771 від 28.03.2018 на суму 14 954, 98 грн., № 1030 від 25.04.2018 на суму 3 113, 45 грн., № 1320 від 30.11.2018 на суму 13 872, 10 грн., № 1591 від 31.12.2018 на суму 14 483, 94 грн., № 238 від 28.01.2019 на суму 14 903, 88 грн., № 511 від 27.02.2019 на суму 11 795, 59 грн., № 785 від 28.03.2019 на суму 9 039, 06 грн., № 1041 від 22.04.2019 на суму 2 836, 02 грн.

Відповідно до зазначених актів загальна вартість наданих послуг складає 200 852, 18 грн.

Вказані акти підписані лише позивачем, проте в матеріалах справи містяться належні докази надіслання та отримання відповідачем цих актів та рахунків на оплату.

Відповідач, в порушення умов договору № 56 від 20.11.2007 у повному обсязі не розрахувався за послуги з централізованого опалення та допустив виникнення заборгованості у розмірі 164 749, 86 грн., яка була присуджена до стягнення оскаржуваним у даній справі судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості вказаної вимоги, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 12 договору № 56 від 20.11.2007 термін внесення платежів не пізніше десятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідачем у передбачений договором строк оплата, отриманих послуг з централізованого опалення, не здійснювалася, у зв`язку з чим за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року утворився борг в загальній сумі 164 749, 86 грн.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості, наданих за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року, послуг настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності боргу у загальному розмірі 164 749, 86 грн. станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що з часу запровадження у ПАТ "Родовід Банк" тимчасової адміністрації вимоги позивача не можуть бути задоволені поза межами ліквідаційної процедури банку, а тому звернення з заявою про акцептування вимог позивача, відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є єдиним способом захисту порушеного права, оскільки за відсутності такого звернення заборгованість вважається погашеною. Однак, як зазначає скаржник, позивач з відповідною заявою до Банку не звертався.

Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 р. № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25 лютого 2016 р. № 261 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" з ринку шляхом запровадженням в ньому

тимчасової адміністрації з 26 лютого 2016 р.

На підставі рішення Правління Національного банку України № 811-рш від 19.12.2017 відкликано ліцензію санаційного банку та вирішено ліквідувати акціонерне товариство "Родовід Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5455 від 20.12.2017 "Про початок процедури ліквідації АТ "Родовід Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" припинено з 20.12.2017 тимчасову адміністрацію АТ "Родовід Банк", запроваджено процедуру ліквідації АТ "Родовід Банк" строком на два роки з 20.12.2017 по 19.12.2019 включно. Призначено та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Родовід Банк", визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтями 37,38, 47-52, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, начальнику відділу запровадження планів врегулювання неплатоспроможності банків Шевченку А.М . з 20.12.2017 по 19.12.2019 включно.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини третьої статті 1 цього Закону відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

За положенням абзацу першого частини першої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Отже із введенням у банку тимчасової адміністрації до правовідносин. учасником яких є такий банк, підлягають застосування положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Водночас, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо витрат, пов`язаних із забезпеченням його господарської діяльності як передбачено пунктом 2 частини шостої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Аналогічні положення містить також частина перша пункту 1.15, частина третя пункту 1.16 розділу ІІІ Положення.

Так, відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв`язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з пунктом 12.8 Положення оплата витрат, пов`язаних зі здійсненням ліквідації, здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат банку, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. До цих витрат належать, зокрема, витрати, пов`язані з утриманням і збереженням майна банку, витрати на охорону майна та приміщень банку.

Аналіз наведених положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також Положення дають підстави для висновку про те, що обмеження щодо задоволення вимог кредиторів банку, встановлене пунктом 1 частини п`ятої статті 36 цього Закону не поширюються на витрати, пов`язані із забезпеченням господарської діяльності саме неплатоспроможного банку, тобто витрати, здійснені банком щодо забезпечення господарської діяльності, з моменту запровадження у такому банку тимчасової адміністрації. Оплата таких витрат здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку.

Поряд з цим, оплата послуг, пов`язаних із забезпеченням господарської діяльності банку, наданих у період до віднесення банку до категорії неплатоспроможних та, відповідно, введення тимчасової адміністрації, у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення, до таких витрат не належить, тому вимога про оплату цих послуг підлягає пред`явленню кредитором Фонду у встановленому цим Законом порядку.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №910/3361/17.

Як встановлено судом, послуги з централізованого опалення відповідно до Договору надані Позивачем Банку у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року, тобто під час перебування Банку в процедурі тимчасової адміністрації, яку було введено з 26.02.2016, та ліквідації, що розпочалася з 20.12.2017, тому зазначені витрати є такими, що на них розповсюджуються обмеження, встановлені положенням пункту 1 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, оплата вказаних послуг здійснюється позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку, а тому звернення позивача до відповідача з заявою про акцептування вимог, відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не потребується.

Отже, наведені доводи скаржника не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Також, є необґрунтованими посилання апелянта на невідповідність тарифів, тим які встановлені в договорі, враховуючи наступне.

Згідно п. 7 договору споживач здійснює оплату за отримані послуги за тарифами, погодженими з Конотопським міськвиконкомом.

Тариф на теплову енергію, зазначений у п. 8 договору, діяв на момент його укладення, про що зазначено у вказаному пункті.

Згідно ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Враховуючи коливання цін на енергоносії, тарифи на теплову енергію за рішеннями компетентних органів можуть змінюватися та відповідно вказане не зобов`язує сторони вносити відповідні зміни у договір.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних, з огляду на положення частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якою передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати обов`язкових платежів та не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку, то в наведеній частині судове рішення жодною із сторін не оскаржується.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 у справі №910/9425/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 20.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

А.Г. Майданевич