РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/13455/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

про стягнення 15 257,86 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (відповідач) про стягнення 15 257,86 грн страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

10.10.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої позивачем надано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13455/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

31.10.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки, на думку відповідача, він виконав свої зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 28 734.00 грн. На підтвердження обставин, викладених у відзиві, відповідач долучив до нього копії відповідних доказів.

04.11.2019 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист № 9-09/35746 від 31.10.2019 у відповідь на запит суду з інформацією про страхове покриття за полісами № АК/6971582.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 20.10.2019 про відкриття провадження у справі № 910/13455/19.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази, а також докази надані Моторним (транспортним) страховим бюро України на запит суду.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

03.05.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "Український страховий стандарт» (позивач, страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір № 0105-1601-0026 добровільного страхування наземного транспорту, цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку на транспорті (надалі - договір страхування).

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований, зокрема, автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений 00:00 год. 11.07.2017 до 24:00 год. 10.07.2018

12.05.2018 в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «HONDA ACCORD», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .

Вищезазначена ДТП за взаємним погодженням водіїв, оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколом), у якому ОСОБА_2 визнав свою вину у спричиненні даної ДТП.

Внаслідок ДТП, автомобіль TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс», отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 5483/1 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем Цурпаленком Є.В. 28.05.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 41 111,93 грн (надалі - звіт № 5483/1 від 28.05.2018).

Вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , відповідно до рахунку Фізичної особи-підприємця Діхтяра Дмитра Геннадійовича № НОМЕР_3 від 22.05.2018, становить 43 992,00 грн. (надалі - рахунок № НОМЕР_3 від 22.05.2018).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 9137 від 22.06.2018 по договору страхування та розрахунку суми страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 43 922,00 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 2776 від 03.07.2018.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (автомобіль). В п. 1.1, 1.4, 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 12.05.2018) наведені визначення наступних термінів:

- страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали зі страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу;

- особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду;

- забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України (визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В спірному випадку позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума страхового відшкодування, виплаченого позивачем на умовах договору страхування, що укладений між позивачем та страхувальником у відношенні транспортного засобу, який було пошкоджено в ДТП, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АК/6971582. При цьому право вимоги до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків, завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика.

Відповідно до полісу № АК/6971582, судом встановлено, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії полісу встановлений з 00:00 год. 13.07.2017 до 12.07.2018.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем «HONDA ACCORD», державний номер НОМЕР_2 , на законних підставах.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АК/6971582, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений звітом № 5483/1 від 28.05.2018, рахунком № НОМЕР_3 від 22.05.2018, страховим актом № 9137 від 22.06.2018 по договору страхування та розрахунком суми страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 2776 від 03.07.2018.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АК/6971582 становить 0,00 грн.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що була дійсною на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із вимогою № 1499 від 13.11.2018 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відповідно до якої позивач просив відповідача здійснити відшкодування шкоди в розмірі 43 992,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було частково виконане зобов`язання за полісом № АК/6971582 та здійснене страхове відшкодування у загальному розмірі 28 734,14 грн, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 11461 від 24.05.2019, № ЦО05700 від 12.06.2019, № 05944 від 21.06.2019.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача про стягнення 15 257,86 грн складаються з різниці між фактично сплаченим позивачем страховим відшкодуванням - 43 922,00, за вирахуванням часткової виплати відповідачем страхового відшкодування в загальному розмірі 28 734,14 грн.

Матеріали справи містять відзив відповідача, поданий 31.10.2019 через відділ діловодства суду.

В основу заперечень відповідача, викладених у відзиві, покладено твердження про те, що позивач неправомірно здійснив розрахунок страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу. Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, ним було встановлено, що строк експлуатації пошкодженого у ДТП 12.05.2018 автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , складає більше 8 років, що, на думку відповідача, є підставою для застосування коефіцієнту фізичного зносу на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 145/5/2092 (надалі - Методика).

Враховуючи зазначене, спеціалісти відповідача, беручи до уваги рахунок Фізичної особи-підприємця Діхтяра Дмитра Геннадійовича № НОМЕР_3 від 22.05.2018, платіжне доручення № 2776 від 03.07.2018, що підтверджує факт перерахування грошових коштів в розмірі 43 992,00 грн на розрахунковий рахунок Фізичної особи-підприємця Діхтяра Дмитра Геннадійовича, а також коефіцієнт фізичного зносу, визначений звітом № 5483/1 від 28.05.2018, визначили, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який застосовано до рахунку № НОМЕР_3 від 22.05.2018, становить 28 734,14 грн.

З урахуванням зазначеного відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача страхове відшкодування в загальному розмірі 28 734, 14 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пп 7.38, 7.39 Методики, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

По матеріалам справи судом встановлено, що автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , є легковим КТЗ іноземного виробництва 2010 року, тобто на дату спірної ДТП (12.05.2018) строк його експлуатації перевищував 7 років.

Зі змісту Звіту № 5483/1 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного 28.05.2018 оцінювачем Цурпаленком Є.В. , наданого позивачем разом із позовною заявою, судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 41 111,93 грн.

Дослідивши розрахунок суми страхового відшкодування до страхового акту № 9137 від 22.06.2018, доданий позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем було застосовано коефіцієнт фізичного зносу - 0,00, а для підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля використано рахунок Фізичної особи-підприємця Діхтяра Дмитра Геннадійовича № НОМЕР_3 від 22.05.2018 на суму 43 992,00 грн. Застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0,5374.

З огляду на встановлене, суд відхиляє твердження відповідача стосовно того, що позивачем при визначені розміру страхового відшкодування не було враховано, що станом на дату спірної ДТП (12.05.2018) строк експлуатації автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 перевищував 7 років, та здійснено розрахунок суми страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових пошкодженого автомобіля.

Крім того, суд не приймає в якості належного доказу по справі розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, який складений спеціалістами відповідача, оскільки з наведеного розрахунку не вбачається, що він складений суб`єктом оціночної діяльності в розумінні ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Відповідно до зазначеної статті, суб`єтами оціночної діяльності є:

- суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до чинного законодавства;

- органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 12 377,79 грн (41 111,93 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA RAV4», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, визначеного звітом № 5483/1 від 28.05.2018) - 28 734,14 грн. (часткова сплата відповідачем страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (стст 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 15 257,86 грн. страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню в сумі 12 377,79 грн. В задоволенні позовних вимог в частині 2 880,07 грн. позивачу належить відмовити через необгрунтованість позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 1 558,39 грн покладається на відповідача, судовий збір у сумі 362,61 грн покладається на позивача.

Керуючись стст 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 28-А; ідентифікаційний код 19411125) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Український страховий стандарт» (04073, м. Київ, пров. Балтійський, буд. 20; ідентифікаційний код 22229921) 12 377,79 грн (дванадцять тисяч триста сімдесят сім гривень 79 коп.) страхового відшкодування, 1 558,39 грн (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 39 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 12.12.2019.

Суддя Гумега О.В.