УХВАЛА

18 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 910/18299/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В. (головуючий), Львова Б. Ю. та Селіваненка В. П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги публічного акціонерного товариства "Газпром" (далі - Товариство)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.07.2019 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019

за скаргою Товариства

до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС) про визнання неправомірними дій державного виконавця Департаменту ДВС по визначенню вартості майна та заборону Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно ПАТ "Газпром", а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ "Газтранзит" у справі

за позовом Антимонопольного комітету України

до Товариства

про стягнення 82 965 927 000 грн штрафу і 82 965 927 000 грн пені та зобов`язання виконати пункт 4 рішення,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 (згідно з відміткою штампу апеляційного господарського суду) Товариство звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 у справі № 910/18299/16.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Товариства, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.07.2019, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019, відмовив повністю у задоволенні скарги Товариства до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про визнання неправомірними дій державного виконавця Департаменту ДВС по визначенню вартості майна та заборону Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно Товариства, а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ "Газтранзит".

Оскаржувані судові акти мотивовані тим, що державний виконавець був зобов`язаний самостійно вжити заходів для визначення вартості майна з метою своєчасного та повного виконання рішення суду, оскільки, з урахуванням положень Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), боржник, у встановлений статтею 57 зазначеного Закону строк, письмово не повідомив державного виконавця про визначену сторонами (за взаємною згодою) вартість майна.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Товариством оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 04.07.2019 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019, згідно з якими розглянуто скаргу Товариства до Департаменту ДВС про визнання неправомірними дій державного виконавця Департаменту ДВС по визначенню вартості майна та заборону Департаменту ДВС відділу примусового виконання рішень передавати на реалізацію майно Товариства, а саме 16650 штук простих іменних акцій АТ "Газтранзит".

Судові рішення, прийняті за результатами розгляду зазначеної скарги, свідчать про відсутність порушення державним виконавцем порядку та способу виконання судового рішення, зокрема з вчинення дій по визначенню вартості майна.

Між тим, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що розгляд касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) зазначено, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 у цій справі.

Керуючись статтями 233, 234, 235, абзацом другим частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Газпром" на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.07.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 у справі № 910/18299/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко