ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.12.2019 р. Справа № 914/2169/19

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ, в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Львів;

до відповідача: Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква;

про: стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги;

ціна позову: 32207,82грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

24.10.2019р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком від 10.10.2019р. вих. №290-С100-17 (вх. №2263) до Управління соціального захисту населення Жовківської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги; ціна позову: 32207,82грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем зобов`язань по компенсації Позивачу видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.10.2019р. у даній справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 26.11.2019р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.11.2019р. у даній справі судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на 10.12.2019р.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, 09.12.2019р. подав клопотання від 06.12.2019р. вих. №362-С100-17 (вх. №51580/19), у якому зазначає про сплату 27.11.2019р. Відповідачем суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі та просить суд припинити провадження у справі і стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір в розмірі 1921грн. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явка повноважного представника в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представників Учасників справи за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Позивачем доказів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначав, що Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295, інших законодавчих актів України. ПАТ «Укртелеком» як постачальник послуги зв`язку, надає телекомунікаційні послуги кожному, хто до нього звернеться в силу ст. 633 Цивільного кодексу України, оскільки послуга зв`язку є предметом публічного договору.

Відповідно до ч. З ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають установлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» та Законом України «Про охорону дитинства» для певних категорій осіб встановлені пільги з оплати за послуги зв`язку.

Львівська філія ПАТ «Укртелеком» надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів, визначених вище переліченими законами з урахуванням пільг, що встановлені цими законами.

Відповідно до приписів п. 20-4) ст. 91 Бюджетного кодексу України, в редакції, що діяла з 01.01.2017 року, у видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів включено пільги з послуг зв`язку.

Відповідач є єдиними органом соціального захисту населення на території Жовківського району Львівської області, який відповідно до своїх функціональних обов`язків, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» від 29.01.2003р. №117, веде облік пільгових категорій громадян та проводить розрахунки з підприємствами та організаціями.

Крім того, згідно пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 відповідач, як уповноважений орган, щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "З-пільга", а підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Львівською філією ПАТ «Укртелеком» пільговим категоріям населення за період з 01.01.2019р. по 31.07.2019р. (включно) надавалися телекомунікаційні послуг на пільговій основі. Сума, що підлягає відшкодуванню становить 32103,66грн. Для проведення звірки розрахунків відшкодувань, Львівською філією щомісяця направлялися Форма-2 Пільги за формою, що передбачена Наказом міністерства праці та соціальної політики від 04.10.2007р. №535. Відшкодування заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги Відповідачем не проводилось з посиланням на відсутність бюджетних призначень та коштів на зазначені видатки.

З підстав наведеного позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 32207,82грн. заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

09.12.2019р. Позивачем подано до суду Клопотання від 06.12.2019р. вих. №362-С100-17 (вх. №51580/19), у якому зазначає про сплату 27.11.2019р. Відповідачем суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору у даній справі та просить суд припинити провадження у справі і стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір в розмірі 1921грн.

В підтвердження викладених у клопотанні обставин Позивачем долучено копію Листа Відповідача від 22.10.2019р. вих. №08-2367 про надання інформації, у якому повідомляє що суму заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в розмірі 32207,82грн., а також Платіжного доручення від 22.11.2019р. №2394 про перерахування Відповідачем на користь Позивача 44866,83грн.

У відповідності з пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд роз`яснює Учасникам справи наслідки закриття провадження у справі, зокрема те, що, згідно ч.3. ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищенаведене, оглянувши і дослідивши матеріли справи та подані Позивачем докази, суд дійшов висновків про те, що предмет спору у справі припинив існування після відкриття провадження у справі, а відтак, провадження у справі слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Щодо судових витрат суд зазначає.

Позивач у поданому до суду Клопотанні від 06.12.2019р. вих. №362-С100-17 (вх. №51580/19 від 09.12.2019р.) просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір в розмірі 1921грн.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року для працездатних осіб в розмірі 1921 гривня.

Як доказ сплати судових витрат Позивачем подано Платіжне доручення від 05.09.2019р. №9707 про сплату 1921грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 1921грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору. Належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення інших судових витрат, крім сплаченої суми судового збору Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідач наданих чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Згідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З підстав наведеного суд відхиляє клопотання Позивача від 06.12.2019р. вих. №362-С100-17 (вх. №51580/19 від 09.12.2019р.) в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 1921грн. судового збору за безпідставністю та необґрунтованістю.

При цьому суд зазначає, що Позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України 1921грн судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі, однак, з підстав відсутності клопотання Позивача про повернення сплаченого за подання позовної заяви до суду судового збору, суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 27, 42, 43, 46, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 4, 5, 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження у справі.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16.12.2019р.

Головуючий суддя Фартушок Т. Б.