ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4015/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовської К.В., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнення 27 812,73 грн.

Представники:

Від позивача Вагнер Д.В. - адвокат

В0ід відповідача Христова Т.О. - представник

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради, в якому просить:

- зобов`язати Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 4,162 тис. куб. метрів;

- стягнути з Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.метрів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір природного газу в обсязі 4,162 тис. куб. метрів.

Ухвалою від 12.09.2019 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

26.09.2019 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 30.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15.10.2019.

10.10.2019 відповідач надав до суду відзивна позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку ціни позову, але зазначив, суму позову, яка не підтверджується будь-якими доказами та позовними вимогами, чим позбавив відповідача права на перевірку витребуваних сум.

Так, в позові позивач зазначив ціну позову 55 325,46 грн., тоді як по тексту позовної заяви та в прохальній частині просить стягнути вартість безпідставно набутого майна в розмірі 27 812,73 грн.

Крім того, відповідач вказав на те, що договір від 27.04.2015 № -ВТВ про закупівлю природного газу, який позивач надав до позову в якості доказу, не є належним доказом підтвердження права власності, оскільки по вказаному договору позивач закуповував газ для забезпечення виробничо-технологічних та власних потреб.

Відповідач стверджує, що позивач в порушення ст. 1213 ЦК України вимагає від відповідача як повернення 4162 куб.м природного газу, так й стягнення грошових коштів в розмірі 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна.

Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку на звернення до суду.

Відповідач зазначає, що підставою звернення позивача до суду стало те, що у квітні 2016 року КП Дніпроводоканал безпідставно набуло природний газ з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, таким чином, саме з цього моменту починається перебіг строку позовної давності.

За захистом своїх порушених прав позивач повинен був звернутися до суду до квітня 2019 року, натомість позовну заяву направлено на адресу відповідача лише 03 вересня 2019 року, тобто вже після сплину строку позовної давності.

У судовому засіданні 15.10.2019 оголошено перерву до 04.11.2019.

29.10.2019 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що ціна позову зазначена у позовній заяві позивача становить 55 625,46 грн., оскільки складається з двох позовних вимог - зобов`язання про повернення в натурі безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.м (вартість якого становить 27 812,73 грн.) та вимоги про стягнення 27 812,73 грн., що є вартістю майна природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.м. Таким чином, ціна позову з урахуванням двох вимог становить 55 625,46 грн. (27 812,73 грн. + 27 812,73 грн).

Ціна позову позивачем розрахована наступним чином: обсяг природного газу, що був відібраний відповідачем 4,162 тис.куб.м. природного газу *6 682,54 грн. (ціна закупівлі природного газу, що сформувалася протягом газового місяця, розміщена на офіційному сайті АТ Укртрансгаз, яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року, таким чином вартість природного газу за вказаний обсяг становить 27 812,73 грн.

Позивач вказує на те, що факт споживання відповідачем природного газу за квітень 2016 року в обсязі 4,162 тис.куб.м підтверджується звітом (алокацією) ПАТ Дніпрогаз про поділ фактичного обсягу розподілу природного, відібраного з точки виходу за квітень 2016 та звітом про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування в розмірі їх контрагентів за квітень 2016 року, а тому твердження відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, позивач зазначає, що він як Оператор ГТС, виявивши порушення вимог Кодексу ГТС позивачем з 28.04.2017, був зобов`язаний усунути такі порушення, зокрема шляхом здійснення відповідних корегувань наданих послуг. Отже ним строк позовної давності не пропущено.

04.11.2019 відповідач надав до суду заперечення, в яких зазначив, що законодавство передбачає лише один вид відновлення порушеного права повернення потерпілому майна, а вже у разі неможливості виконання в натурі - відшкодування його вартості. Вказана норма є імперативною та не дає права потерпілому витребовувати повернення майна разом з виплатою відшкодування.

Але позивач вимагає від відповідача , як повернення 4162 куб.м природного газу, так і стягнення грошових коштів в розмірі 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна.

Відповідач зазначає, що оскільки позивач не довів, що саме він є власником природного газу, АТ Укртрансгаз не має законних підстав для подання вимог про повернення майна з незаконного володіння та грошових коштів.

Щодо строку позовної давності відповідач зазначає, що посилання позивача на п. 1 гл. 1 р. ХІІ Кодексу ГТС є безпідставним, оскільки дані норми регулюють взаємовідносини між позивачем, як оператором газотранспортної системи та оператора газорозподільної системи (ПАТ Дніпрогаз), спір між якими по даному питанню розглядається у справі №904/2732/18.

На підставі викладеного відповідач вважає, що позовну заяву направлено на адресу відповідача вже після сплати строку позовної давності.

Ухвалою від 04.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.11.2019.

У судовому засіданні 19.11.2019 оголошено перерву до 16.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 16.12.2019, під час судових дебатів заявив лише одну вимогу - про стягнення з Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.метрів.

Позовна вимога про зобов`язання Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 4,162 тис. куб. метрів, не була заявлена повноважним представником позивача під час судових дебатів.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 16.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є факт набуття або збереження належного позивачу майна, відповідачем без достатньої на це правової підстави.

Як вбачається з матеріалів справи, для відбору Комунальним підприємством Дніпроводоканал Дніпровської міської ради (далі - відповідач) у квітні 2016 природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є Акціонерне товариство Укртрансгаз (далі позивач), через газорозподільну систему, оператором якої є АТ Дніпрогаз, відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абз. 2 п. 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та п. 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

Однак, відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин із позивачем здійснив відбір в обсязі 4,162 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітом АТ Дніпрогаз про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за квітень 2016, в якому в графі Фактично спожитий обсяг за місяць Всього по рядку Категорія/Назва постачальника вказано фактично відібраний Відповідачем з газотранспортної системи в квітні 2016 обсяг природного газу в розмірі 4,162тис. куб. м. а.с. (18-20).

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що оскільки відповідачу в квітні 2016 не подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 4,162 тис. куб. м. природного газу відповідачем здійснений з обсягів природного газу Позивача, що придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.

Позивач стверджує, що відповідач набув природний газ позивача в квітні 2016 в обсязі 4,162 тис. куб.м. без будь-якої правової підстави, що відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України породжує обов`язок останнього повернути відповідне майно в натурі, а в разі неможливості здійснити таке повернення, відшкодувати його вартість.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним сторонами, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, під несанкціонованим відбором природного газу розуміється - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності) (пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи).

Таким чином, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства, за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженого обсягу газу номінації, фактичний відбір останнім обсягу газу, може вважатися несанкціонованим відбором природного газу.

Водночас, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації (пункт 1); операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (пункт 2).

Отже, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам.

Таким чином, за наявності існування спеціально покладеного на постачальника обов`язку видати номінації, споживання відповідачем в квітні 2016 року природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.м., не можна вважати несанкціонованим відбором.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.метрів.

Також, суд зазначає, що представник позивача в судовому засіданні 16.12.2019, під час судових дебатів заявив лише одну вимогу - про стягнення з Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.метрів.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 4,162 тис. куб. метрів, повноважний представник позивача під час судових дебатів зазначив, що не підтримує позов в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Оскільки відмова позивача від частини позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає відмову позивача від позову в частині позовної вимоги про зобов`язання Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 4,162 тис. куб. метрів.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо застосування до спірних відносин позовної давності, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю встановленого факту порушення відповідачем майнових прав позивача, суд не досліджує питання пропуску позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 46, 73, 74, 76-79, 129, 165, 202, 231, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради в частині позовних вимог про стягнення 27 812,73 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 4,162 тис.куб.метрів - відмовити.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпровської міської ради повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 4,162 тис. куб. метрів.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.12.2019

Суддя Н.Г. Назаренко