СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2019 р. Справа № 922/2122/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України (вх. №2967Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2019 у справі №922/2122/19 (суддя Аюпова Р.М., повний текст рішення підписано 05.09.2019)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м.Київ

до Харківського Національного Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба, м.Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фізичної особи ОСОБА_1 , м.Дергачі

про стягнення коштів в розмірі 8 333,96 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківського Національного Університету повітряних сил ім. І. Кожедуба про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8333,96 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.09.2019 у справі №922/2122/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку висновок місцевого господарського суду, щодо застосування наслідків позовної давності у даній справі є таким, що не відповідає нормам матеріального права. Так, господарським судом першої інстанції зроблено невірний висновок щодо обізнаності позивача про власника транспортного засобу та не застосував норми частини 2 статті 264 Цивільного кодексу України.

01.10.2019 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №922/2122/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України було залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору.

24.10.2019 від Моторного (транспортного) страхового бюро України на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а саме: платіжне доручення №9793436 від 17.10.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, надано строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 12.11.2019 з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на підставі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

.

Інших клопотань від учасників справи не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

26.07.2015, приблизно о 09:15 годині в місті Харкові по вулиці Новгородській в районі будинку №4, сталося ДТП за участю водія ОСОБА_1 , керуючого автомобілем "Даймлер Бенц" державний номерний знак НОМЕР_1 , який допустив зіткнення з автомобілем "Фольксваген Пассат" державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2015 у справі №638/13609/15-п ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4541662 від 13.12.2014. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована при використанні транспортного засобу "Даймлер Бенц".

Після звернення потерпілого до позивача із повідомленням про настання ДТП та з заявою про виплату відшкодування заподіяної шкоди, позивачем було сплачено потерпілому відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди у розмірі 7660,98 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6798рв від 25.12.2015, крім того за послуги аварійного комісара позивачем було сплачено суму в розмірі 672,98 грн, що підтверджується платіжним дорученням №396рв від 22.12.2015.

Під час вирішення Дергачівським районним судом Харківської області справи №619/4919/18 за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 , за розглядом якої винесено відповідне рішенням від 13.03.2019, з`ясувалося, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Харківському національному університеті Повітряних Сил в Збройних Силах з 15.07.2011 (довідка Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба №936 від 17.10.2018).

З інформації Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івані Кожедуба від 01.02.2019 за №350/176/8-1170/44 вбачається, що транспортний засіб Mercedes Benz 508D військовий номер НОМЕР_1 перебуває на обліку Харківського національного університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з 01.09.2015.

Вищезазначене стало підставою для звернення позивача із позовом до господарського суду про стягнення на свою користь з відповідача 8333,96 грн у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Господарський суд, приймаючи рішення і відмовляючи в задоволенні позовних вимог, визнав, що відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті експлуатації джерела підвищеної небезпеки має нести саме Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як власник автомобілю, і вимога позивача щодо стягнення з відповідача 8333,96 грн. виплаченого страхового відшкодування, є обґрунтованою та законною. В той же час, беручи до уваги, що трирічний термін позовної давності по даному зобов`язанню сплинув 25.12.2018, тобто на дату подання позову 05.07.2019 позивач втратив право на звернення до суду. Заява відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин, судом задоволено та відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач зазначає, що у нього не було об`єктивної можливості ідентифікувати власника транспортного засобу, отже звернення позивача до одного з боржників (водія транспортного засобу, який спричинив ДТП) з позовом є обставиною, яка перериває перебіг позовної давності, після чого, на його думку, перебіг позовної давності починається заново.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позову, зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до частини 1 статті 335 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державою нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про страхування", страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно п.9. статті 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів є обов`язковим видом страхування, зобов`язуючим власника транспортного засобу в обов`язковому порядку застрахувати свою цивільну відповідальність, а страховика - в обов`язковому порядку відшкодувати пряму шкоду, спричинену страхувальником третій особі.

У відповідності з вищезазначеними нормами закону, особою, зобов`язаною відшкодувати спричинену шкоду замість страхувальника є страховик, який видав такому страхувальнику поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст. 6 Закону).

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пунктів 38.2, 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

З аналізу наведених норм вбачається, що позивач після виплати страхового відшкодування має право регресних вимог до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, як це встановив господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Отже, зважаючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Даймлер Бенц 508D військовий номер НОМЕР_1 належав на праві власності ХНУПС ім.Івана Кожедуба, то відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті експлуатації джерела підвищеної небезпеки має нести саме він, і вимога позивача щодо стягнення з відповідача 8333,96 грн виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованою та законною.

В той же час відповідачем до прийняття рішення судом першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу відповідно до 256, 257 ЦК України. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

За статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Аналогічна правова позиції викладена в постанові від 28.03.2018 у справі №183/791/16-ц.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

В даному випадку страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ - 24.12.2015, отже перебіг позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати, а датою закінчення строку позовної давності є 25.12.2018.

Таким чином, враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося 05.07.2019, строк позовної давності позивачем пропущено, що і було цілком вірно встановлено господарським судом.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наполягає на тому, що ані довідка про ДТП № 69260654, ані постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.10.2015 у справі №638/13609/15-п не містила даних про власника транспортного засобу "Даймлер Бенц" д.р.н. НОМЕР_1 , та даних про місце роботи (проходження служби) особи винної у завданні шкоди (водія ОСОБА_1 ). Отже, у позивача не було фактичної можливості звернутися до господарського суду Харківської області з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як особи відповідальної за збиток в розумінні ст. 1172 ЦК України. Що ж до довідки №69260654 про дорожньо-транспортну пригоду від 26.07.2015, на яку посилається суд першої інстанції і в якій нібито містяться дані про власника транспортного засобу "Даймлер-Бенц" номерний знак НОМЕР_1 , то в графі про власника автомобілю вказано, що транспортний засіб належить: «БЛПЗ ХУПС», хоча юридична особа із такою назвою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. Таким чином, за твердженням МТСБУ, встановити власника транспортного засобу з номерними знаками НОМЕР_1 доступними способами у позивача не було можливості.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до твердження позивача щодо необізнаності про данні відповідача та зазначає, що інформація стосовно власника транспортного засобу "Даймлер-Бенц" номерний знак НОМЕР_1 дійсно міститься в довідці №69260654 про дорожньо-транспортну пригоду від 26.07.2015. Так, в графі про власника автомобілю зазначено скорочену назву відповідача Харківського Національного Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба - «БЛПЗ ХУПС». Інформація стосовно Харківського Національного Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба є в загальному доступі на сайті Міністерства юстиції України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у всесвітній мережі Інтернет, і який можна знайти, в тому числі і по скороченій назві юридичної особи. Крім того, навчальний заклад Харківський Національний Університет повітряних сил ім. Івана Кожедуба має свою Інтернет сторінку - сайт http://www.hups.mil.gov.ua/contacts/ - яка також є у вільному доступі в мережі Інтернет.

Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.09.2019 у справі №922/2122/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.12.2019

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко