УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/17035/19

Суддя Бондаренко Г.П., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

у справі

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 7; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 )

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 37/41, офіс 9; ідентифікаційний код: 36995596)

Про стягнення вартості частки майна товариства

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" (далі - відповідач) про стягнення вартості частки майна товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем права позивача на вихід із складу товариства та обов`язку виплатити позивачу вартість частини майна товариства, пропорційну частці у статутному фонді. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 282 780 (двісті вісімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят) грн 00 коп. вартості частки в товаристві та виключити позивача зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ", а також стягнути з відповідача судові витрати.

10.12.2019 Господарський суд міста Києва постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

11.12.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому позивач зазначає, що вважає дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до законодавства має право на вихід із товариства.

Частка майна позивача у статутному фонді товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" становить 38,9999% .

Позивач посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, статтю 41 Конституції України, та зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Внаслідок ігнорування відповідачем заяв позивача про вихід із товариства та виплату вартості частки майна пропорційну розміру у статутному фонді позивач в порушення цих норм, позбавлена права користуватися своїм майном (грошовими коштами).

Тому, у зв`язку з тим, що під час розгляду даного позову, відповідач, має реальну змогу розпоряджатися майном, яке було набуте ним, під час господарської діяльності за рахунок коштів позивача, останній просить суд вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ".

Дослідивши матеріали позовної заяви, а також вивчивши подану заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, суд приходить до висновку, що в її задоволенні необхідно відмовити, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; 3) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 4) імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; 5) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 6.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що таким заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Зокрема, не допускається винесення ухвал про накладення арешту на все майно підприємства.

Якщо у господарського суду є підстави вважати, що діями виконавчого або іншого органу, рішення про обрання якого оспорюється, може бути погіршено фінансовий стан юридичної особи або доведено його до стійкої неплатоспроможності, суд має право забезпечити позов шляхом заборони відчуження основних засобів, нерухомого майна та іншого майна товариства, чітко визначивши в ухвалі про забезпечення позову перелік майна, відчуження якого забороняється.

Суд зауважує, що заявником, не наводилось тверджень про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕМЕЛЬНИЙ ДЕВЕЛОПМЕНТ" вчинюються дії, що можуть призвести до погіршення фінансового стану юридичної особи, доведення останньої до стійкої неплатоспроможності, або у будь-який спосіб здійснення дій, що спрямовані на позбавлення майна та інших активів, належних товариству.

Крім того позивачем не надавалось жодних доказів, які б підтверджували здійснення оплати частини його частки.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Саме лише посилання заявника на те, що накладення арешту на майно є тим заходом , що забезпечить фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову в цій справі та ймовірність ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття такого заходу, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не містить доказів, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

2. Згідно частини 2 статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної з моменту підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту ухвали: 16.12.2019

Суддя Бондаренко Г.П.