УХВАЛА

м. Київ

10.12.2019Справа № 910/17220/19

Cуддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка»

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

особа, яка може отримати статус учасника справи: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк»

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка» (далі - заявник) звернулось до господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:

- заборони Державному підприємству «Прозорро. Продажі» вчиняти будь-які дії щодо проведення, організації чи адміністрування електронних торгів через електронну систему ProZorro.Продажі по реалізації з продажу майна Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», а саме: нежитлових приміщень ІІІ поверху дванадцятиповерхневого корпусу будинку, ІІІ поверху пґятиповерхневого корпусу будинку та трьохповерхневого корпусу будинку з підвалом (в літ. А), загальною площею 2 374, 1 м.кв. за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, номер лоту № G22N014348, https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2019-11-29-000013-b, в тому числі заводити інформацію про майно та лот № G22N014348 в Електронну Торгову Систему, надавати доступ та технічну можливість будь-яким особам заводити через особистий електронний кабінет інформацію про майно та лот № G22N014348 до Електронної Торгової Системи та надавати можливість операторам здійснювати діяльність з організації та проведення аукціону по продажу майна лот № G22N014348.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, заявник вказує на те, що він має намір звернутися до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» про визнання переважного права купівлі нерухомого майна, а саме: визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка» право переважної купівлі частини нежитлових приміщень в трьохповерховому будинку загальною площею 1030, 00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24.

Означені позовні вимоги, за твердженням заявника, будуть ґрунтуватися на тому, що між ним та АТ «Комерційний банк «Експобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «КБ «Експобанк» було укладено Договір оренди від 06.04.2018 нежитлових приміщень у трьохповерховому будинку загальною площею 1030, 00 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, які належать АТ «Комерційний банк «Експобанк» на праві власності. Додатковою угодою від 01.06.2019 строк дії означеного Договору було продовжено до 24.01.2020 року. Проте, заявнику стало відомо, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 298 від 25.11.2019 «Про затвердження умов продажу активів АТ «КБ «Експобанк», в тому числі, й об`єкта оренди. На офіційному сайті «ДП «Прозорро.Продажі» розміщено відповідне оголошення про проведення аукціону 11.12.2019 року.

На переконання заявника, продаж означеного майна на електронних торгах, без належного повідомлення заявника, призводить до порушення його переважного права як добросовісного орендаря на придбання орендованих нежитлових приміщень, яке закріплено у статті 777 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з цим, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у випадку ухвалення рішення про задоволення позовних вимог може зробити неможливим виконання рішення або утруднити його. Крім того, організація продажу вищевказаного активу та подальше можливе його відчуження може не лише утруднити, але й унеможливити виконання судового рішення та вплинути на майнові інтереси не лише заявника, але й інших осіб, у разі придбання даного майна, які не беруть участь у судовому процесі.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями частини 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка» заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як на тому наголосив Верховний Суд у постанові від 05.08.2019 у справі № 922/599/19 обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, частина 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом: 1) накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; 2) заборони відповідачу, його посадовим особам вчиняти певні дії.

В даному випадку, заявник просить суд забезпечити позов до подачі позову, в якому відповідачем буде Акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 № 41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЕКСПОБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 26.01.2015 № 15 "Про початок процедури ліквідації АТ "КБ "ЕКСПОБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ЕКСПОБАНК" (далі - АТ "КБ "ЕКСПОБАНК") з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/37-ekspobank/1300-1029-oholoshennya-pro-pryznachennya-upovnovagenoi-osoby-fondu-na-likvidaciyu-ta-pochatok-procedury-likvidacii-at-kb-ekspobank).

На підставі частини шостої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 14 березня 2019 року № 576 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» з 31 березня 2019 року до 25 січня 2020 року включно (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/37-ekspobank/41942-prodovzheno-strok-zdiisnennia-protsedury-likvidatsii-at-kb-ekspobank).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку входить визначення порядку та способів реалізації майна банку, що ліквідується (пункт 14 частина 5 статті 12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо проведення, організації чи адміністрування електронних торгів через електронну систему ProZorro.Продажі по реалізації з продажу майна Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», а саме: нежитлових приміщень ІІІ поверху дванадцятиповерхневого корпусу будинку, ІІІ поверху пґятиповерхневого корпусу будинку та трьохповерхневого корпусу будинку з підвалом (в літ. А), загальною площею 2 374, 1 м.кв. за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, номер лоту № G22N014348, https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2019-11-29-000013-b, в тому числі заводити інформацію про майно та лот № G22N014348 в Електронну Торгову Систему, надавати доступ та технічну можливість будь-яким особам заводити через особистий електронний кабінет інформацію про майно та лот № G22N014348 до Електронної Торгової Системи та надавати можливість операторам здійснювати діяльність з організації та проведення аукціону по продажу майна лот № G22N014348, фактично призводить до заборони виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб щодо реалізації майна ПАТ «Комерційнний банк «Експобанк», який ліквідується.

При цьому, суд зазначає, що обрані заявником заходи забезпечення позову, стосуються Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», оскільки сама процедура реалізації нерухомого майна є складовою процедури ліквідації неплатоспроможного Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», а відтак забезпечення позову опосередковано впливає на здійснення повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, згідно із пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Частиною 2 статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку.

За змістом положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Господарського процесуального кодексу України встановлена заборона накладення обмежень на майно банку, який ліквідується. При цьому, заборона проводити відкриті торги щодо продажу спірного майна за своєю суттю є накладенням обмеження щодо такого майна, яка позбавляє можливості Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проводити процедуру ліквідації АТ «Комерційний банк «Експобанк».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 904/2108/19, від 06.08.2019 у справі № 910/16477/18, від 20.08.2019 у справі № 910/16152/18.

Суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною 2 статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права та пропорційність (пункти 1, 6 частини 3 статті 2 ГПК України).

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Вжиття заходів забезпечення позову має вирішуватись із урахуванням наведених засад (принципів) господарського судочинства.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову учасник справи будучи наділеним широким вибором переліком видів забезпечення позову вправі обрати захід забезпечення позову, за винятком обмежень щодо заходів визначених статтею 137 ГПК України, який відповідає змісту порушеного права, а також наведеним вище засадам, в тому числі критеріям адекватності, збалансованості інтересів сторін та інших учасників процесу.

Метою забезпечення позову виходячи зі змісту статті 136 ГПК України є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб як наслідок, у випадку прийняття рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Обраний заявником захід забезпечення позову вказаним вимогам не відповідає, оскільки вжиття такого заходу, враховуючи визначений ним предмет заявлених вимог, не забезпечує дотримання балансу інтересів третіх осіб (кредиторів) та може мати наслідком безперешкодне відчуження майна переданого в іпотеку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національному банку України, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 192238701 від 10.12.2019 (реєстраційні записи № 362237 від 15.03.2013, № 362231 від 15.03.2013, № 8468185 від 22.01.2015, № 8468231 від 22.01.2015).

Водночас, звертаючись із заявою про забезпечення позову заявник просить суд заборонити вчиняти будь-які дії щодо проведення, організації чи адміністрування електронних торгів через електронну систему ProZorro.Продажі по реалізації з продажу майна Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», а саме: нежитлових приміщень ІІІ поверху дванадцятиповерхневого корпусу будинку, ІІІ поверху пґятиповерхневого корпусу будинку та трьохповерхневого корпусу будинку з підвалом (в літ. А), загальною площею 2374, 1 м.кв. за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, номер лоту № G22N014348, тоді як предметом майбутнього позову до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» є вимога про визнання переважного права купівлі нерухомого майна, а саме: визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка» право переважної купівлі частини нежитлових приміщень в трьохповерховому будинку загальною площею 1 030, 00 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24.

Таким чином, предмет спору у даній справі пов`язаний з встановленням наявності або відсутності у заявника переважного права на купівлю орендованого майна (в залежності від поданого в подальшому позову та прийнятого рішення), яке виставлено на аукціон. Тобто, за результатами розгляду справи судом має бути встановлений певний факт, а тому відсутня необхідність примусового виконання рішення. Натомість, обраний заявником захід забезпечення позову призведе до обмеження визначених пунктом 2 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноважень Фонду з дня початку процедури ліквідації банку з виконання функцій управління та продажу майна неплатоспроможного банку, як складової процедури ліквідації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обрані заявником заходи забезпечення позову не відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема вимогам розумності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 136-141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Соррі, Бабушка» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

2. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака