Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/717/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" (01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 13-В, )

до відповідача 1 Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12 А, )

до відповідача 2 фізичної особи-підприємця Мухомеджанова Юрія Хусейновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Борисова І.В., (довіреність № 08-1 від 02.01.19),

від відповідача 2: Штогрін В.С., (свідоцтво №662 від 16.06.2009, ордер РН-237 №462 від 02.12.2019).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" (далі Товариство або позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Управління або відповідач-1) та ФОП Мухомеджанова Юрія Хусейновича (далі Підприємець або відповідач-2) з вимогою про визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлові приміщення) від 12.09.2019, укладеного між Управлінням та Підприємцем та посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А., за реєстровим №629.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що: умови оспорюваного договору суперечать нормам Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", зокрема, ст. 26 та ст. 27, а також положенням Цивільного та Господарського кодексу України, що визначають підстави для розірвання договору; чинним законодавством не передбачено в якості підстави для розірвання договору часткове порушення стороною зобов`язань за договором купівлі-продажу комунального майна; зобов`язання за договором купівлі-продажу фактично виконані, а тому такий договір не може бути розірвано з підстав невиконання однією із сторін зобов`язань, - відтак розірвання такого договору є незаконним. Тому, позивач вважає, що наявні законні підстави для визнання Договору про розвірвання договору купівлі-продажу недійсним згідно з ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вказує, що внаслідок розірвання договору купівлі-продажу порушуються права Товариства, у зв`язку з тим, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.06.2019 у справі №569/20339/14-ц задоволено подання державного виконавця Яковенка Є.Р. та дозволено державному виконавцю звернути стягнення на нежитлові приміщення, які належать Підприємцю на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 28.08.2018 року №662, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А. з метою примусового виконання зведеного виконавчого провадження №50525671 про стягнення заборгованості з Мухомеджанова Ю.Х. на користь Товариства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 31.10.2019.

31 жовтня 2019 року через відділ канцелярії суду Управлінням подано відзив на позовну заяву, яким відповідач 1 заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначав про їх безпідставність. Вважає, що право відповідачів на укладення оспорюваного договору передбачено як загальним, так і спеціальним - приватизаційним законодавством, яким сторони і скористались на законних підставах. Вказує, що позивачем не наведено норми Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", якій суперечать умови оспорюваного договору, а також не зазначено підстав недійсності правочину наведених у статті 215 Цивільного кодексу України. Відповідач 1 також вказує, що майно в ході приватизації було передано покупцю (відповідачу 2), який не виконав своє зобов`язання, і тим самим позбавив місцевий бюджет додаткових надходжень у вигляді податку на нерухомість та плати за землю.

Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні неодноразово відкладався з причин, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.11.2019 закрито підготовче провадження у справі № 918/717/19. Призначено справу до розгляду по суті на 10.12.2019.

У судове засідання 10.12.2019 представник позивача не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

10.12.2019 від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника останнього.

Відповідач 2 не скористався своїм правом подачі відзиву на позовну заяву, однак, 10.12.2019, до початку розгляду справи по суті, від останнього надійшла заява про визнання позовних вимог.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи.

Керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відзиву відповідача 2 за наявними у ній матеріалами, у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Рівненської міської ради від 10.08.2017 № 3132 затверджено перелік об`єктів комунальної власності (окремого індивідуально визначеного майна), що підлягають приватизації способом викупу орендарями цих об`єктів, включивши до нього такий об`єкт: Нежитлові підвальні приміщення двоповерхового житлового цегляного будинку за адресою: м.Рівне, вул. Соборна, 106, площею 206,8 м.кв. Покупець: Фізична особа-підприємець Мухамеджанов Юрій Хусейнович (а.с. 20).

У подальшому, 28 серпня 2018 року між Управлінням (Продавець) та Підприємцем (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлові приміщення) (далі Договір купівлі-продажу), за умовами якого Продавець зобов`язався продати Покупцю приміщення, що розташовані в підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку загальною площею 206,8 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 106, надалі "Нежитлові приміщення" або "Об`єкт приватизації", а Покупець зобов`язався купити вказані нежитлові приміщення і сплатити за них ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі. (п. п. 1.1. 1.2. Договору купівлі-продажу) (а.с. 10-11).

Пунктом 1.3. Договору купівлі-продажу визначено, що вартість Нежитлових приміщень визначена в результаті незалежної оцінки і становить 535 30,00 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч триста) гривень. Нарахована сума ПДВ складає 107 060,00 (сто сім тисяч шістдесят) гривень. Всього належить сплати 642 360,00 (шістсот сорок дві тисячі триста шістдесят) гривень.

Відповідно до п.п. 2.1. та 2.2. Договору купівлі-продажу Покупець зобов`язаний протягом 30-ти календарних днів з моменту укладення цього Договору внести платежі за придбаний об`єкт приватизації шляхом безготівкового перерахування на обумовлений в п. 1.4. даного Договору рахунок. Покупець зобов`язаний:

- у встановлений цим Договором терміни сплатити ціну продажу об`єкта приватизації;

- у місячний термін після повної оплати за об`єкт приватизації звернутися у відповідні органи з питання користування земельною ділянкою;

- у місячний термін з моменту повної оплати за об`єкт приватизації здійснити державну реєстрацію права власності;

- у трьохденний термін з моменту повної оплати за об`єкт приватизації прийняти нежитлові приміщення від балансоутримувача по акту прийому-передачі встановленої форми;

- відшкодувати вартість послуг експерта з виконання експертної оцінки в сумі 3 200,00 (три тисячі двісті) грн в термін 10 робочих днів на р/р 4608 в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Рівненській області (МФО 833017) на ім`я Управління комунальною власністю (ЗКПО 26259563);

- надати на вимогу Продавця необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов цього Договору.

Пунктом 2.5. Договору купівлі-продажу визначено, що право власності на об`єкт приватизації переходить до Покупця після державної реєстрації в установленому законом порядку, яка здійснюється після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації.

Фактична передача об`єкта приватизації проводиться після внесення платежів і підписання акту прийому-передачі. Контроль за виконанням Покупцем умов цього Договору здійснюється до повного виконання зобов`язань (п.п. 3.1., 3.2. Договору купівлі-продажу).

Згідно п. 7.1 Договору купівлі-продажу цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та нотаріального посвідчення згідно чинного законодавства.

Даний Договір підписаний представником Управління та Підприємцем, а також, 28.08.2018 посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, та внесено в реєстр за №662.

Отже, враховуючи умови Договору купівлі-продажу, цей Договір вступив в силу - 28.08.2018.

Як вбачається з листа Управління від 28.02.2019 №01-305 (а.с. 19), що і не заперечувалося сторонами у справі, Підприємцем умови Договору купівлі-продажу щодо сплати коштів за об`єкт приватизації виконані в повному обсязі, у зв`язку із чим, Підприємець прийняв об`єкт приватизації, що підтверджується Актом приймання-передачі основних засобів (а.с. 18).

У подальшому, відповідач 1 звернувся листом від 29.07.2019 № 08-976 до відповідача 2, у якому просив останнього надати документальне підтвердження виконання умов п. 2.2. Договору купівлі-продажу, а саме: здійснення державної реєстрації права власності на придбаний об`єкт; звернення у відповідні органи з питання користування земельною ділянкою. Та попередив, що Управлінням, як органом приватизації, протягом серпня місяця цього року буде здійснено перевірку виконання умов вищезазначеного договору, про що буде складено відповідний акт на підставі наданих Підприємцем документів (а.с. 25).

У відповідь на вищевказаний лист, відповідач 2 повідомив Управління про те, що ним не виконано умови Договору купівлі-продажу в частині оформлення документів на право користування земельною ділянкою та здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт приватизації, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем (а.с. 26).

20.08.2019 Управління звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Підприємця про розірвання Договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем зобов`язань передбачених вказаним договором та на підставі п. 9 ст. 26 ЗУ "Про приватизацію державного та комунального майна" (справа №918/579/19).

В процесі розгляду справи №918/579/19 між Управлінням та Підприємцем було укладено Договір про розірвання Договору купівлі-продажу. Провадження у справі №918/579/19 було закрито за відсутністю предмету спору.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2019 між Управлінням та Підприємцем було укладено Договір про розірвання Договору купівлі-продажу індивідуально-визначеного майна (нежитлові приміщення), відповідно до п. 1.1. якого сторони погодили розірвання Договору купівлі-продажу (а.с. 21-22).

При цьому, згідно з пунктом 3 Договору про розірвання Договору купівлі-продажу за згодою сторін питання повернення грошових коштів, сплачених Покупцем згідно п. 1.4 Договору купівлі-продажу, сторонами буде врегульоване додатково згідно чинного законодавства.

Договір про розірвання Договору купівлі-продажу підписано повноважним представником Управління та Підприємцем, нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А., про що зроблено запис в реєстрі за №629.

Спеціальним Законом України, що регулює правовідносини сторін в процесі приватизації, у тому числі регулює порядок укладання договорів купівлі-продажу майна в процесі приватизації, зобов`язання сторін за такими договорами, наслідки порушення зобов`язань, та підлягає застосуванню у даних правовідносинах є Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Згідно зі статтею 26 зазначеного Закону під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюються відповідно до вимог законодавства.

За статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З аналізу вказаних норм вбачається, що істотними умовами договору купівлі- продажу є предмет, ціна та строк її сплати.

При цьому, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На переконання позивача, в даному випадку Підприємцем не було допущено порушення жодного зобов`язання, визначеного ч. 2 ст. 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а також жодного порушення істотних умов Договору купівлі-продажу. Покуппем у відповідності до чинного законодавства та до умов Договору виконано всі істотні умови, сплачено вартість Нежитлових приміщень та прийнято приміщення від покупця.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено загальний порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання договорів у односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В той же час, відповідно до частини 3 статті 26 Закон України "Про приватизацію державного та комунального майна" виключними умовами для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, є: 1) несплата протягом 60 днів коштів за об`єкт приватизації з дня укладення договору купівлі-продажу відповідно до його умов; 2) невиконання умов продажу об`єкта і зобов`язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк; 3) подання органу приватизації неправдивих відомостей; 4) сплата за об`єкт приватизації коштів, отриманих з порушенням вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; 5) невиконання зобов`язання покупця щодо недопущення скорочення чисельності працівників з ініціативи нового власника чи уповноваженого ним органу; 6) продаж або в інший спосіб відчуження покупцем приватизованого об`єкта особам, визначеним частиною другою статті 8 цього Закону, протягом виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу повинен містити положення щодо відповідальності (звільнення від відповідальності) у разі виникнення форс-мажорних обставин (стихійне лихо, обставини непереборної сили тощо).

Актом поточної перевірки виконання умов Договору купівлі-продажу від 13.08.2019 (а.с. 32) встановлено невиконання Підприємцем умов Договору купівлі-продажу, а саме, останнім не здійснено державну реєстрацію права власності та не вирішено питання користування землею, тобто обов`язки, що передбачені пунктом 2.2 вказаної угоди.

Згідно з частинами 9-11 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано, у тому числі за рішенням суду, в разі невиконання іншою стороною зобов`язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки або визнано недійсним за рішенням суду. У разі розірвання в судовому порядку договору купівлі-продажу у зв`язку з невиконанням покупцем договірних зобов`язань приватизований об`єкт підлягає поверненню в державну (комунальну) власність. Порядок повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затверджується Фондом державного майна України. Повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно з цим Законом та/або договором купівлі-продажу), протягом п`яти робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації.

Отже, невиконання умов продажу об`єкта і зобов`язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк є однією із виключних підстав для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством, тобто за рішенням суду, оскільки сторона не виконує умову договору купівлі-продажу об`єкта приватизації передбачену спеціальним законодавством - зобов`язання покупця.

Крім того, позивач звертає увагу суду на ту обставину, що не здійснення Покупцем державної реєстрації права власності на майно та не вирішення питання щодо користування земельною ділянкою ніяким чином не завдавало шкоди Управлінню. Однак, Управління у відзиві заперечує, та зазначає, що невиконання Підприємцем умови Договору купівлі-продажу позбавляє місцевий бюджет додаткових надходжень у вигляді податку на нерухомість та плати за землю.

У відповідності до частини 6 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після сплати в повному обсязі ціни продажу об`єкта разом з неустойкою (у разі її нарахування), крім випадків переходу права власності на пакет акцій.

Тобто безпосередньо спеціальним законом встановлюється, що умовою для виконання договору купівлі-продажу є саме сплата в повному обсязі ціни продажу Об`єкта приватизації.

Варто зазначити, що відносини щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулюються положеннями Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 даного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з положень вказаної статті, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється саме в інтересах покупця. Тобто безпосередньо Підприємець мав бути зацікавлений в тому, щоб право власності на предмет Договору купівлі-продажу було офіційно визнане і підтверджене державою. При цьому інтереси Управління не порушуються внаслідок невжиття Покупцем відповідних дій щодо реєстрації.

Також, позивач вказує, що зобов`язання за Договором купівлі-продажу фактично виконані, а тому такий договір не може бути розірвано з підстав невиконання однією із сторін договором зобов`язань. Однак, таке твердження спростовується положенням частини 3 статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", що визначає виключні підстави для розірвання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації невиконання умов продажу об`єкта і зобов`язань покупця, визначених договором купівлі-продажу, в установлений таким договором строк.

Однак, з викладеного вище можна дійти висновку, що Покупцем було виконано істотні умови Договору купівлі-продажу, а обидві Сторони договору отримали те, на що розраховували при укладенні договору, а отже, Договір купівлі-продажу є фактично виконаним.

Разом з тим, позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог щодо недійсності Договору про розірвання Договору купівлі-продажу посилається на порушення прав Товариства внаслідок укладення такого договору.

Вказує, що Рівненським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області здійснюється зведене виконавче провадження №50525671, до якого входять наступні виконавчі провадження: № 49050694, 49053380, 49053600, 49054204 (далі Зведене виконавче провадження) про стягнення заборгованості за кредитними договорами з Мухомеджанова Юрія Хусейновича (Боржник) на користь Товариства.

У червні 2019 року, на виконання Закону України "Про виконавче провадження", та маючи на меті недопущення ухилення боржника - Мухомеджанова Ю.Х. від виконання покладених на нього обов`язків щодо сплати боргу на користь стягувача (Товариства), державний виконавець Яковенко Є.Р. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано.

Так, статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24.06.2019 року у справі №569/20339/14-ц задоволено подання державного виконавця Яковенка Є.Р. та дозволено державному виконавцю звернути стягнення на нежитлові приміщення, що розташовані в підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку загальною площею 206,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, які належать ФОП Мухомеджанову Ю.Х. на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2018 року № 662, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А., зареєстровано в реєстрі № 662, право власності на які не зареєстроване за боржником Мухомеджановим Ю.Х. в установленому законом порядку з метою примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 50525671, до якого входять виконавчі провадження № 49050694, 49053380, 49053600, 49054204 про стягнення заборгованості з Мухомеджанова Ю.Х. на користь Товариства.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01.10.2019 року вказану ухвалу залишено без змін. Таким чином, ухвала набрала законної сили 01.10.2019 року.

Отже, у відношенні Нежитлових приміщень, що є предметом Договору купівлі продажу, державним виконавцем вжито передбачені законом заходи щодо обтяження нерухомого майна, а саме, звернуто стягнення на Нежитлові приміщення, з метою задоволення вимог Товариства. Відповідно, позивач мав би право на задоволення грошових вимог, що виникли на підставі судових рішень, за рахунок реалізації Нежитлових приміщень в рамках Зведеного виконавчого провадження.

Позивач повідомив, що загальна сума заборгованості Підприємця перед Товариством, що стягується в рамках Зведеного виконавчого провадження, складає 347 175,07 доларів США та 1 080 390,71 гривень без урахування судового збору, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи значну суму заборгованості Відповідача 2 та відсутність у останнього будь-якого іншого рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів, на які можливо звернути стягнення у Зведеному виконавчому провадженні, Товариство мало би змогу задовольнити свої вимоги саме за рахунок Нежитлових приміщень, що є предметом Договору купівлі-продажу. Однак, останній розірвано оспорюваним договором, що спричиняє значну матеріальну шкоду Товариству та порушує його законні права та інтереси.

У п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

На підтвердження порушень прав позивача з боку Управління Товариство у позовній заяві звертає увагу на те, що протягом 10 місяців відповідачем 1 не здійснювалось будь-яких дій, спрямованих на здійснення перевірки виконання Покупцем умов Договору купівлі-продажу. Однак, перевірка виконання Підприємцем умов Договору купівлі-продажу почала проводитись Управлінням лише після надання судом дозволу державному виконавцю на звернення стягнення на нежитлові приміщення, що розташовані в підвалі двоповерхового житлового цегляного будинку загальною площею 206,8 кв.м. за адресою м. Рівне , вул . Соборна, буд. 106, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, які належать Підприємцю на підставі договору купівлі-продажу. Такі дії, на переконання Позивача свідчать про те, що розірвання Договору купівлі-продажу відбулось саме з метою сприяння Підприємцю в ухиленні від відповідальності перед Товариством, несплати останнім заборгованості в примусовому порядку.

З огляду на всі викладені у позовній заяві обставини, Товариство вважає, що наявні законні підстави для визнання Договору про розірвання договору купівлі-продажу недійсним згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки зміст даного правочину суперечить положенням Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", зокрема, ст. 26 та ст. 27 Закону, а також положень Цивільного та Господарського кодексу України, що визначають підстави для розірвання договору.

Згідно ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

10.12.2019 до суду надійшла заява відповідача 2 про визнання позовних вимог. Відповідно до заяви останній зазначив, що правочин у вигляді договору про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлові приміщення) від 12.09.2019 був укладений Підприємцем під дією тяжких обставин, зокрема наявністю боргових зобов`язань перед кредиторами, в тому числі і позивачем, відтак визнав ту обставину що правочин був ним укладений з метою запобігти звернення стягнення на майно (предмет Договору купівлі-продажу).

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Заява Відповідача 2 про визнання позову, свідчить про те, що останній не мав наміру укладати угоду про розірвання Договору купівлі-продажу, а мав на меті уникнення відповідальності, та звернення стягнення на майно на користь Товариства, оскільки відповідно до статті 26 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно з цим Законом та/або договором купівлі-продажу), протягом п`яти робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації.

Зважаючи на визнання відповідачем 2 позову, та вказівку на обставину, що оспорюваний правочин був ним укладений з метою запобігти звернення стягнення на майно, суд враховуючи порушення інтересів позивача укладенням оспорюваного Договору, а також те, що розірвання Договору купівлі-продажу з підстави невиконання однією стороною умов договору на переконання суду здійснюється за рішенням суду, тому суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог на відповідачів у справі слід покласти сплачений позивачем судовий збір порівну в сумі 960,50 грн. на кожного. Однак, враховуючи, що Відповідач 2 визнав позов до початку розгляду справи по суті, на нього покладається 50 % судового збору, який підлягав до стягнення, тобто 480,25 грн, а 50% збору в сумі 480,25 грн підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" до Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та до фізичної особи-підприємця Мухомеджанова Юрія Хусейновича про визнання недійсним договору про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про розірвання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлові приміщення) від 12.09.2019, укладений між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Мухомеджановим Юрієм Хусейновичем та посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Торкуновою Т.А. за реєстровим № 629.

3. Стягнути з Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" (01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 13-В, ) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. судового збору.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мухомеджанова Юрія Хусейновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" (01024, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 42-44, оф. 13-В, ) 480 (чотириста вісімдесят) грн. 25 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6. Повернути ухвалою суду Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПОЛІС" з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 480,25 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2019.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич