ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. Справа№ 910/722/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Майданевича А.Г.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - Булаєва О.В.

відповідача - Павленко О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Артемсіль"

на рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 р. (повне рішення складено 18.06.2019 р.)

у справі № 910/722/19 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Державного підприємства "Артемсіль"

до Антимонопольного комітету України

про визнання частково недійсним рішення

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року Державне підприємство "Артемсіль" звернулося з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсними пунктів 1, 2, 3, 4 та 5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України № 621-р від 13.11.2018 р.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що Антимонопольний комітет України прийняв оскаржуване рішення без повного дослідження всіх обставин справи, що мають значення, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у діях позивача порушення, що не відповідає обставинам справи.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 р. у справі № 910/722/19 у задоволенні позову Державного підприємства "Артемсіль" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Артемсіль" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що Антимонопльний комітет України не з`ясував, що фактичне виконання зобов`язань дилерами відрізнялося від виконання зобов`язань покупцями, зокрема здійсненням дилерами таких додаткових дій (послуг) як рекламування, маркетинг, звітування, інформування покупця, закупівля у певних обсягах (у 2016 році) тощо. Також скаржник вказує на те, що Положення про дилера є локальним актом підприємства та не є обов`язковим для дилера.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 р. апеляційну скаргу Державного підприємства "Артемсіль" у справі № 910/722/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коробенко Г.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2019 р. справу № 910/722/19 було призначено на 17.09.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3704/19 від 16.09.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/722/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/722/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коробенко Г.П., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 р. справу № 910/722/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначеному судовому засіданні 17.09.2019 р. оголошено перерву до 09.10.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4046/19 від 08.10.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/722/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/722/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Суддями Зубець Л.П. та Мартюк А.І. у призначеному судовому засіданні 09.10.2019 р. заявлено самовідвід з підстави порушення порядку визначення суддів для розгляду справи № 910/722/19 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 35 ГПК України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 р. заяву суддів Зубець Л.П. та Мартюк А.І. про самовідвід у справі № 910/722/19 задоволено та передано зазначену справу для заміни відведених суддів відповідно до ст. ст. 32 та 40 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі зазначеної ухвали та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4106/19 від 15.10.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/722/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/722/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Дикунська С.Я., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 р. справу № 910/722/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 21.11.2019 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4673/19 від 20.11.2019 р. у зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. у відпустці 21.11.2019 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/722/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 р. апеляційну скаргу у справі № 910/722/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 р. справу № 910/722/19 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Рішенням Антимонопольного комітету України № 621-р від 13.11.2018 р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу":

- визнано, що із січня 2015 року по березень 2017 року (включно) Державне підприємство "Артемсіль" займало монопольне (домінуюче) становище на ринках первинної реалізації солі для промислової переробки та солі кухонної, відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (пункт 1 резолютивної частини рішення);

- визнано дії Державного підприємства "Артемсіль", які полягали в застосуванні протягом 2015 - 2016 років різних цін за договорами купівлі-продажу і за дилерськими контрактами, які фактично були рівнозначними, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках первинної реалізації солі для промислової переробки та солі кухонної шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод із суб`єктами господарювання без об`єктивно виправданих на те причин (пункт 2 резолютивної частини рішення);

- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Державне підприємство "Артемсіль" штраф у розмірі 10461028,00 грн (пункт 3 резолютивної частини рішення);

- визнано дії Державного підприємства "Артемсіль", які полягали у безпідставному неукладенні договорів купівлі-продажу солі з потенційними замовниками при відсутності будь-яких затверджених об`єктивних критеріїв, за якими такі договори укладаються, та дилерських контрактів із потенційними дилерами, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 7 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринках первинної реалізації солі для промислової переробки та солі кухонної шляхом створення для покупців перешкод доступу на ринок (пункт 4 резолютивної частини рішення);

- за порушення, зазначене в пункті 4 резолютивної частини цього рішення, накладено на Державне підприємство "Артемсіль" штраф у розмірі 2912024,00 грн (пункт 4 резолютивної частини рішення).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що висновки відповідача, на думку позивача, про порушення останнім законодавства про захист економічної конкуренції є безпідставними та не відповідають вимогам закону, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами, відповідачем не з`ясовано обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як передбачено ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Антимонопольним комітетом України було встановлено, що протягом досліджуваного періоду ДП "Артемсіль" здійснювало реалізацію солі як безпосередньо покупцям на підставі договорів купівлі-продажу, так і через дилерську мережу на підставі дилерських контрактів (пункт 86 рішення).

Відповідно до наданої ДП "Артемсіль" інформації з`ясовано, що укладання дилерських контрактів здійснювалося ДП "Артемсіль" на підставі затвердженого на підприємстві Положення про дилера (п. 90 рішення).

У матеріалах справи Комітету наявні копії таких редакцій Положення про дилера: редакція від 18.06.2014 р., яка діяла у 2015 році, редакція від 21.12.2015 р., яка діяла у 2016 році, редакція від 01.12.2016 р., яка діяла у 2017 році.

Не зважаючи на окремі відмінності в редакціях Положення про дилера, всі вони передбачали придбання дилерами товару у ДП "Артемсіль" за дилерською ціною (пункти 2.1 Положення про дилера).

При цьому, ні в Положенні про дилера, ні в дилерських контрактах не передбачено визначення або порядку розрахунку такої "дилерської ціни", умови її застосування або перегляду.

Разом з цим, Антимонопольним комітетом України було встановлено, що ціна реалізації ДП "Артемсіль" солі покупцям за дилерськими контрактами у 2015-2016 роках була на 5% нижчою, ніж ціна реалізації такого ж товару за договорами купівлі-продажу.

З аналізу дилерських контрактів, які були чинними у 2015 році, вбачається, що за належне виконання умов контракту виробник надавав знижку 5% від відпускної ціни виробника (п. 5.19 дилерських контрактів).

Так, відповідно до п. 5.19 дилерського контракту на 2015 рік, укладеного між ДП "Артемсіль" та ТОВ "Укрсільінвест" 20.01.2015 р., передбачались форми заохочення дилера у вигляді: знижки 5% від відпускної ціни виробника; грошової винагороди згідно Положення про дилера на території України".

ДП "Артемсіль" не заперечувало надання дилерам 5% знижки протягом 2015 року.

Також, ДП "Артемсіль" продовжувало постачати сіль дилерам за цінами, які були меншими на 5% від ціни реалізації такого ж товару за договорами купівлі-продажу у 2016 році.

Зазначене підтверджується умовами пунктів 4.6 дилерських контрактів, а також пунктів 5.6 договорів купівлі-продажу (діяли у 2016 році), якими передбачено, що ціна метричної тони товару залежно від його якості та асортименту наведена в специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною даного контракту/договору.

За результатами аналізу специфікацій, наведених у додатках до дилерських контрактів (та додатковими угодами до них) та договорів купівлі-продажу, було виявлено 5% різниці у цінах однакових найменувань продукції відповідно до асортименту ДП "Артемсіль" (як у договорах, що діяли у 2015 році, так і в договорах, що діяли у 2016 році).

Згідно з копіями документів, наданих ДП "Артемсіль" у відповідь на вимогу відповідача, ціни на сіль встановлювались на підставі внутрішніх документів підприємства, зокрема:

- цін на сіль, що відвантажуються споживачам України (прямі договори), затверджені в.о. директора ДП "Артемсіль" В.І. Доля 02.03.2016 р., які діяли з 18.03.2016 р.;

- цін на сіль, що відвантажуються споживачам України (дилери), затверджені в.о. директора ДП "Артемсіль" В.І. Доля 02.03.2016 р., які діяли з 18.03.2016 р.;

- цін на сіль, що відвантажуються споживачам України (прямі договори), затверджені в.о. директора ДП "Артемсіль" В.І. Доля 29.07.2016 р., які діяли з 15.08.2016 р.;

- цін на сіль, що відвантажуються споживачам України (дилери), затверджені в.о. директора ДП "Артемсіль" В.І. Доля 29.07.2016 р., які діяли з 15.08.2016 р.

З наведеного вбачається, що ДП "Артемсіль" встановлювало різні ціни для дилерів та покупців за прямими договорами на однакові найменування продукції. Порівняльний аналіз цих цін підтверджує наявність 5% різниці у вартості однакових найменувань продукції ДП "Артемсіль" для різних категорій покупців.

Отже аналіз щомісячних цін реалізації солі на внутрішній ринок України, наданих ДП "Артемсіль", а також зазначених у накладних та рахунках-фактурах, підтверджує наявність 5% різниці між фактичними цінами реалізації солі (однакового найменування) для дилерів та покупців за договорами купівлі-продажу.

При цьому за результатами аналізу цін реалізації солі на внутрішній ринок України дилерами та покупцям за договорами купівлі-продажу у 2015-2016 роках було встановлено, що при укладенні дилерських контрактів знижка у розмірі 5% вже була закладена в ціну товару для всіх дилерів та не залежала від фактичного виконання чи невиконання дилерських зобов`язань, оскільки на час укладення дилерського контракту ДП "Артемсіль" не було відомо, чи буде дилер дотримуватися дилерських зобов`язань.

Позивач вказує на те, що знижка фактично надавалась шляхом зниження ціни продажу солі на 5%, що було відображено у специфікаціях до контракту (на стадії погодження обсягів та ціни) та інвойсів (на стадії виконання контракту) підприємство виходило із факту виконання зобов`язань у попередні періоди і в цілому за контрактом.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано факт виконання позивачем зобов`язань у попередні періоди при встановленні цін ДП "Артемсіль", колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2016 році були укладені дилерські контракти з новими дилерами, а саме: ТОВ "Ліма-соль", ТОВ "Торговий дім Біарріц", ТОВ "ЮЗАВ", ТОВ "АТБ-Маркет", з якими дилерські контракти на 2015 рік не укладалися.

При цьому для вказаних суб`єктів господарювання встановлювались такі ж ціни, як і для тих дилерів, з якими були укладені дилерські контракти на 2015 рік.

Вказане підтверджується актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП "Артемсіль" за період з 01.06.2015 р. по 31.12.2016 р. № 05.07-19/001, складеним 31.03.2017 р. Головним державним аудитором відділу контролю в аграрній галузі, екології та природокористування управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (далі - акт ревізії).

Згідно з вказаним актом ревізії дилерські контракти укладались із зазначенням асортименту і кількості необхідної солі. Дилерськими контрактами не передбачено застосування інших цін, окрім дилерських.

У вказаному акті ревізії також зазначається, що продаж солепродукції протягом періоду проведення ревізії здійснювалась ДП "Артемсіль" за вільними цінами, які затверджені директором підприємства окремо для дилерів і прямих споживачів України та зарубіжних країн. Аналіз цін підтверджує, що ціни на солепродукцію, яка відвантажується споживачам України по прямим угодам, вищі, ніж ціни на солепродукцію, що відвантажується за дилерськими контрактами по Україні. Калькулювання відпускних цін здійснюється в розрізі видів готової солепродукції. Реалізація солепродукції по дилерським контрактам в 2016 році проводилась за цінами на сіль, що відвантажувалась споживачам України (дилери), які сформовані в ДП "Артемсіль" і підписані головним бухгалтером ОСОБА_1, начальником ПЕВ ОСОБА_2 та затверджені в.о. генерального директора ОСОБА_3

Крім того, листи окремих дилерів ДП "Артемсіль" також підтверджують наявність 5% різниці в ціні, а саме: ПП "С.О.Л.О." у листі від 23.01.2017 р. № 03 просить ДП «Артемсіль» переглянути різницю в ціні між прямими договорами та дилерськими стосовно 5% різниці в ціні.

ТОВ "Укрпродукт" у листі від 07.11.2016 р. № 107 зазначає, що їхні конкуренти, придбаваючи незначні обсяги солі за прямими договорами, не виконують свої зобов`язання, разом з цим їх відпускна ціна всього лиш на 5% відрізняється від дилерської.

ТОВ "Костанза" у листі від 07.11.2016 р. № 1/0711 вказує на те, що цінова політика ДП "Артемсіль" дає лише 5% преференцію дилерам перед нерегулярними споживачами за прямими договорами.

Обов`язок дилера дотримуватись вимог Положення про дилера у 2015 році та обов`язків щодо обсягів закупівлі солі відображено у пункті 1.2 Положення про дилера, у редакції від 18.06.2014 р., відповідно до якого дилером може бути юридична особа при дотриманні наступних умов: придбавати у підприємства щорічно не менше 15 тисяч тонн товару рівномірним розбиттям цієї кількості по місяцям. Крім того, саме Положення про дилера визначає умови продовження дилерського контракту, а саме: відповідно до пункту 3.2 Положення про дилера, у редакції від 18.06.2014 р., продовження дилерського контракту здійснюється лише у разі, якщо дилер виконує усі умови діючого раніше контракту.

Щодо терміну дії дилерських контрактів слід зазначити, що з аналізу їх положень вбачається, що хоч контракти і укладались, як правило, строком на один рік, термін їх дії був обмежений не певною датою, а повним виконанням фінансових зобов`язань.

Так, у пункті 11.1 розділу 11 контракту, укладеного з ТОВ "Укрсільінвест" 20.01.2015 р., зазначається, що контракт набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2015 року включно, а за фінансовими зобов`язаннями - до повного виконання. Отже, фактичний термін дії кожного окремо взятого контракту, в залежності від своєчасності виконання договірних зобов`язань, не обмежувався одним календарним роком.

Доводи скаржника про те, що Положення про дилера є локальним актом підприємства та не є обов`язковим для дилера, колегія також вважає необґрунтованими, оскільки у Розділі 1 Положення про дилера, у редакції від 18.06.2014 р., зазначається, що дилером ДП "Артемсіль" може бути юридична особа, яка працює з підприємством за договором купівлі-продажу при дотриманні певних умов, а у Розділі 3 Положення про дилера, у редакції від 18.06.2014 р. - що після закінчення кварталу керівництво підприємства проводить збори дилерів, на яких розглядаються результати їх роботи за минулий період, а також після закінчення календарного року аналогічним чином проводяться збори за рік. Продовження дилерського контракту здійснюється лише у разі, якщо дилер виконує усі умови, діючого раніше контракту, а остаточне рішення про припинення дилерського контракту приймає робоча комісія.

Положення про дилера за своїми юридичними наслідками є документом, яким керувалися посадові особи ДП "Артемсіль" під час визначення дилерів та укладання дилерських контрактів, продовження терміну їх дії, та врегулювання інших господарських правовідносин з дилерами.

На вимогу Антимоноплольного комітету України від 13.05.2016 р. № 126-26/03-4928 ДП "Артемсіль" надало відповідь, у якій зазначило, що критеріями щодо укладання дилерських угод та відмови у підписанні контрактів на постачання продукції ДП "Артемсіль" є Положення про дилера на території України.

У відповідь на вимогу Антимоноплольного комітету України від 14.04.2017 р. № 126-26.13/03-4131, у якій запитувались підстави надання ДП "Артемсіль" знижки 5 % від відпускної ціни дилерам, позивач зазначив, що ДП "Артемсіль" надається знижка дилерам за організацію і підтримання логістики, оренду складів та автотранспорту, забезпечення закупівлі широкого асортименту солі, забезпечення поступового збільшення обсягів закупівлі, підтримання рівня запасів на складах з метою покриття пікових потреб, проведення маркетингових досліджень, виявлення підробок та недобросовісної конкуренції.

Крім того, ДП "Артемсіль" зазначає, що дилером ДП "Артемсіль" може бути лише той суб`єкт господарювання, який дійсно виконує умови Положення, має у своєму розпорядженні склади, автотранспорт, закуповує широкий асортимент продукції рівномірними обсягами протягом кожного кварталу, розширює ринок збуту продукції.

Отже Антимонопольним комітетом України було повно та всебічно досліджено умови дилерських контрактів, у тому числі у порівнянні з договорами купівлі-продажу, з урахуванням Положення про дилера, яке було обов`язковим для ДП "Артемсіль", та різних редакцій дилерських контрактів, що діяли протягом періоду розслідування, відтак у дилерів були додаткові зобов`язання, у порівнянні із покупцями за договорами купівлі-продажу, в тому числі щодо обсягів закупівлі.

При цьому факти невиконання зобов`язань за дилерськими контрактами щодо необхідних обсягів закупівлі солі (щорічних та щоквартальних) значною частиною дилерів протягом тривалого періоду як у 2015 так і у 2016 роках позивачем не заперечуються.

Стосовно доводів скаржника про те, що Антимонопльний комітет України не з`ясував, що фактичне виконання зобов`язань дилерами відрізнялося від виконання зобов`язань покупцями, зокрема здійсненням дилерами таких додаткових дій (послуг) як рекламування, маркетинг, звітування, інформування покупця, закупівля у певних обсягах (у 2016 році) тощо, колегія зазначає наступне.

Згідно з Положенням про дилера "Загальні вимоги" дилер ДП "Артемсіль" зобов`язаний придбавати у підприємства щорічно не менше 15 тисяч тонн товару рівномірно по кварталах, але не менше 3750 тонн щокварталу; регулярно рекламувати товар, що виробляється підприємством, а також надавати підприємству допомогу у маркетингових дослідженнях; щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем, надавати ДП "Артемсіль" звіти про комерційну діяльність, що включають інформацію, вказану в додатку 1 "Форма звіту дилера ДП "Артемсіль"; організовувати і підтримувати логістику, оренду складів та автотранспорту.

Також за змістом пункту 1.2 Положення про дилера вимогою до дилерів була наявність транспортно-логістичної інфраструктури.

Водночас у всіх редакціях Положення про дилера передбачався обов`язок дилера: придбавати у підприємства щорічно не менше визначених в Положенні про дилера обсягів солі; регулярно рекламувати товар, що виробляється підприємством, а також надавати підприємству допомогу у маркетингових дослідженнях; щомісячно до 15 числа місяця наступного за звітним місяцем надавати підприємству звіти про комерційну діяльність, що включають інформацію, вказану в додатку 1 "Форма звіту Дилера ДП "Артемсіль".

У ході проведення розслідування відповідачем було встановлено, що, зокрема, зобов`язання зі звітування не виконували: у травні 2016 року - 5 із 14 дилерів (дилерський контракт з 15-м дилером укладено восени 2016 року); у червні 2016 року - 4 із 14 дилерів; у липні 2016 року - 5 із 14 дилерів; у серпні 2016 року - 5 із 14 дилерів; у вересні 2016 року - 6 із 14 дилерів; у жовтні 2016 року - 5 із 15 дилерів; у листопаді 2016 року - 6 із 15 дилерів; у грудні 2016 року - 7 із 15 дилерів.

При цьому, як свідчить аналіз дилерських звітів, які надавалися дилерами до ДП "Артемсіль", обов`язок щодо рекламування продукції виробника, передбачений дилерськими контрактами (у т. ч. проведення маркетингових досліджень з вивчення попиту на всі види продукції, зазначені у специфікації (п. 5.3, 5.7, 5.8, 5.9 дилерських контрактів), не виконували протягом 2016 року - 2 дилери з 15.

Також дилери ДП "Артемсіль" не виконували зобов`язання щодо наявності логістичної інфраструктури і транспорту для перевезення товару від ДП "Артемсіль" до покупців.

Антимонопльним комітетом Україи було встановлено, що частина дилерів ДП "Артемсіль" протягом 2015 - 2016 років працювала за схемою поставки солі шляхом прямих залізничних поставок від ДП "Артемсіль" до оптових і роздрібних покупців, без залучення власної транспортної інфраструктури.

Крім того, інформація, викладена в акті ревізії, підтверджує факт систематичного невиконання дилерами дилерських зобов`язань протягом тривалого періоду, а саме з 01.06.2015 р. по 31.12.2016 р.

Судом встановлено, що під час розслідування справи Антимонопольним комітетом України було досліджено зміст, предмет, умови і зобов`язання дилерських контрактів з урахуванням вимог Положення про дилера та договорів купівлі-продажу, проведено порівняльний аналіз їх умов з урахуванням фактів їх систематичного невиконання та не застосування заходів відповідальності за таке невиконання, у тому числі відповідачем визначено основні умови, що містилися в дилерських контрактах на відміну від договорів купівлі-продажу (розділ 4.1.1 рішення), зокрема щодо ціни, обсягів придбання та реалізації солі, закупівлі широкого асортименту солі, щодо рекламування (маркетингу) товару, звітування, наявності логістичної інфраструктури і транспорту для перевезення товару від ДП "Артемсіль" до покупця тощо.

Практика виконання дилерами своїх обов`язків свідчить про фактичну рівнозначність дилерських контрактів та договорів купівлі-продажу з точки зору фактичного обсягу зобов`язань.

Враховуючи викладене, дилерські контракти та договори купівлі-продажу, що укладалися підприємством, не були рівнозначними. Крім цього часткове невиконання дилерами своїх зобов`язань свідчить про їх недобросовісність та не дозволяє зробити висновок про рівнозначність укладених договорів.

Крім цього, склад порушення ДП "Артемсіль" законодавства про захист економічної конкуренції згідно з п. 7 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" полягає не лише в безпідставному неукладанні договорів купівлі-продажу солі з потенційними замовниками, а й у неукладанні дилерських контрактів з потенційними дилерами.

З матеріалів справи вбачається, що до ДП "Артемсіль" також звертались суб`єкти господарювання з пропозицією укласти дилерські контракти, серед яких: ПП "Фірма "Каре", ТОВ "Український національний продукт" та інші, з якими ДП "Артемсіль" контракти не укладало.

Отже, відповідачем було встановлено, що позивач не лише затримував укладання договорів купівлі-продажу з покупцями солі протягом тривалого часу без об`єктивних на це причин, а й не укладав дилерські контракти із суб`єктами господарювання, які відповідали критеріям Положення про дилера.

Зазначене свідчить про обгрунтованість висновків Антимонопльного комітету України щодо безпідставного неукладення дилерських контрактів з потенційними дилерами, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку солі шляхом створення перешкод доступу на ринки первинної реалізації солі кухонної та солі для промислової переробки покупцям, та кваліфіковано Комітетом як зловживання монопольним становищем відповідно до пункту 7 частини другої статті 13 Закону.

Отже, оспорюване рішення Антимонгопольним комітетом України прийняте відповідно до вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції" з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та під час розгляду відповідачем справи було всебічно, повно і об`єктивно розглянуто її обставини, а відтак відсутні правові підстави, передбачені ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для визнання частково недійсним або скасування цього рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України № 621-р від 13.11.2018 р. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 р. у справі № 910/722/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства «Артемсіль» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Артемсіль" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 06.06.2019 р. у справі № 910/722/19 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Артемсіль".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.12.2019 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

А.Г. Майданевич