ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Справа № 916/754/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А.Мишкіної,

суддів: В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - не з`явився;

від ТОВ «ТД «Одескабель» - Сабова І.О. - за ордером

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»

на рішення господарського суду Одеської області від 10 вересня 2019 року

у справі №916/754/19

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»

про стягнення 98896,66грн.

суддя суду першої інстанції: Рога Н.В.

час і місце ухвалення рішення: 10.09.2019р., 14:34, м.Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №10,

повне рішення складено 11.09.2019р.

Учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.12.2019р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

19.03.2019р. Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - позивач, Одеська залізниця) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» (надалі - відповідач, ТОВ «ТД ОКЗ «Одескабель») про стягнення штрафу у розмірі 74890,63грн. та пені у розмірі 24006,03грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне:

-02.05.2018р. між ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (Замовник) та ТОВ «ТД ОКЗ «Одескабель» (Постачальник) був укладений Договір поставки №ОД/НХ-18-359НЮ (надалі -Договір від 02.05.2018р.), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Замовника товар (електролампи світлофорні) на загальну суму 1223299грн., а замовник зобов`язався оплатити товар згідно умов Договору. Строк Договору сторонами встановлено з моменту підписання до 31.12.2018р., а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями із цього Договору;

- додатковою угодою №1 до Договору сторони домовилися специфікацію №1 до Договору на суму 1223299,20грн. вважати такою, що втратила чинність, ввести в дію специфікацію №2 на суму 1207104 грн. Крім того, у зв`язку з цим сторони домовилися викласти у новій редакції п.1.1, п.3.1 та п.6.4 Договору;

- згідно розділу 5 Договору від 02.05.2018р. товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки. В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного графіком поставки, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок Замовника у строки і обсягах, визначених у цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб ( факсом, електронною поштою, листом). У разі відсутності письмової заявки Замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, Постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов`язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного графіком поставки. Товар постачається за рахунок та транспортом Постачальника на склад Замовника (м.Одеса, вул.Степна, 2) на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010.

- 14.12.2018р. позивач направив відповідачу письмову заявку №НХ12/10029 щодо поставки лампи ЖС на суму 917437,20грн.; згідно видаткової накладної №127329 від 28.12.2018р. відповідачем поставлено товар на суму 832650,84грн.

- відповідно до специфікації №2 до Договору від 02.05.2018р. відповідач взяв на себе зобов`язання щодо поставки товару у термін не пізніше, ніж передбачено графіком поставки, а саме до 31.12.2018р.;

- станом на дату подачі позову товар за Договором від 02.05.2018р. - лампи ЖС 12-25 у кількості 4810шт. на суму 126406,80грн., лампи ЖС 12-25+25 у кількості 4558шт. на суму 248046,36грн. так і не було поставлено;

-відповідно до п.11.3 Договору від 02.05.2018р., у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених Договором, Постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої у строк продукції.

З посиланням на норми ст. 526, 530, 610, 720 ЦК України, 230, 231, 265, 269 ГК України, положення п.11.3. Договору від 02.05.2018р. позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 74890,63грн. та пеню у розмірі 24006,03грн., нараховану за період з 01.01.2019р. по 06.03.2019р. (розрахунок штрафу та пені наведений у позовній заяві).

08.04.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду зустрічний позов до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості у розмірі 832650,84 грн., пені у розмірі 41454,62грн., 3% річних у розмірі 6939,82грн., інфляційних втрат у розмірі 39 566,86 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2019р. зустрічну позовну заяву повернуто без розгляду.

Ухвалою місцевого господарського суду від 23.04.2019р. зупинено провадження у справі №916/754/19 у зв`язку із надходженням апеляційної скарги ТОВ «ТД ОКЗ «Одескабель» на ухвалу господарського суду Одеської області від 12.04.2019р.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2019р. залишено без змін ухвалу господарського суду Одеської області від 12.04.2019р.

Ухвалою суду першої інстанції від 13.08.2019р. провадження поновлено.

22.08.2019р. відповідач подав місцевому господарському суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві, зокрема, зазначено, що умовами п.п.5.1, 5.2 Договору від 02.05.2018р. визначено, що в межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного Графіком поставки, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі^письмових заявок Замовника у строки і обсягах, визначених у цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб. Хоч в Договорі і передбачений обов`язок Постачальника здійснювати постачання товару і без письмових заявок, в такому випадку існує ризик не прийняття товару Позивачем без належної вказівки на це. Позивач у позові вказує, що станом на дату подання позовної заяви лампи ЖС 12-25 п.З Специфікації №2 у кількості 4810 на суму 126406,80 грн., та лампи ЖС 12-25+25 п.4 Специфікації №2 у кількості 4558 шт., на суму 248 046,36 грн. так і не були поставлені, проте розділ 16 Договору передбачає термін дії Договору з моменту його підписання та до 31.12.2018р.; умови договору не містять положень, що він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Доказів на спростування цієї обставини Позивачем не надано. Таким чином, у відповідача не має правової підстави поставляти товар після закінчення терміну дії Договору. Розділом 11 Договору від 02.05.2018р. для позивача передбачена відповідальність лише у вигляді застосування пені в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати, тоді як до відповідача застосовано ціла низка штрафів та пені, що порівняно з відповідальністю позивача є неспівмірними. Крім того, сума штрафних санкцій, яку вимагає стягнути позивач є великою; позивач не наводить, яких збитків та втрат він зазнав у зв`язку з непоставкою товару.

Разом з відзивом відповідач подав клопотання, в якому посилаючись на норми ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України просив зменшити розмір штрафних санкцій, врахувавши його тяжкий матеріальний стан ( з наданням довідок банківських установ про наявність у відповідача кредитних зобов`язань), а також те, що матеріалами справи не підтверджується і позивач не доводив понесення ним збитків в результаті дій відповідача.

03.09.2019р. позивач подав суду першої інстанції відповідь на відзив, в якій Одеська залізниця зазначила наступне:

- з наданого відзиву вбачається, що відповідачем підтверджується факт непоставки товару;

- твердження відповідача щодо відсутності правової підстави для постачання товару є безпідставними, оскільки ніяким чином не звільняють постачальника від відповідальності за порушення умов п.5.3. Договору від 02.05.2018р. та не спростовують факт недопоставки товару;

- твердження відповідача щодо надмірно великих штрафних санкцій порівняно із збиткам кредитора та про необхідність зменшення штрафних санкцій є необґрунтованими, оскільки суперечать умовам договору, а надані відповідачем довідки з банківських установ не мають відношення до зобов`язань відповідача перед позивачем.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.09.2019р. (суддя Н.В.Рога) позов задоволено - стягнуто з ТОВа «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» на користь АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 74890,63грн., пеню у розмірі 24006,03грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921грн. Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.15, 16, 610, 617, 663, 712 ЦК України, ст.ст. 218, 230 ГК України та вмотивоване наступним:

- між сторонами за Договором поставки №ОД/НХ-18-359НЮ від 02.05.2018р. виникли правовідносини щодо поставки товару;

- Додатковою угодою №1 до Договору сторони домовилися специфікацію №1 до Договору на суму 1223299,20грн. вважати такою, що втратила чинність, ввести в дію специфікацію №2 на суму 1207104грн., відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання щодо поставки товару: лампи ЖС 12-15 у кількості 5900шт. на суму 163194грн., лампи ЖС 12-15+15 у кількості 9370шт. на суму 509353,20грн., лампи Ж 12-25 у кількості 4810шт. на суму 126406,80грн., лампи ЖС 12-25+25 у кількості 7500шт. на суму 408150грн.

- будь-яких змін у графік поставки товару сторонами внесено не було. Згідно наявного у матеріалах справи графіку поставки, вся продукція мала бути поставлена до кінця 2018р. (ІУ квартал);

- згідно видаткової накладної №127329 від 28.12.2018р. відповідачем поставлено товар на суму 832650,84грн.;

- безпідставним є посилання відповідача на те, що умовами Договору не передбачено такої міри відповідальності за порушення термінів поставки як штраф , оскільки відповідно до п.11.3 Договору у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених Договором, Постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої у строк продукції;

- перевіривши наведений позивачем розрахунок штрафу та пені, встановлено, що вони є вірними отже позовні вимоги підлягають задоволенню;

- відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання ним умов Договору від 02.05.2018р. щодо виконання строків поставки товару;

- клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій залишено судом без задоволення, оскільки по-перше зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом, а не обов`язком суду, по -друге - за матеріалами справи відповідачем не наведено винятковості обставин, які б могли бути враховані судом для зменшення пені, адже, наявність лише скрутного фінансового стану підприємства не може бути розцінено судом як виняткову обставину.

01.10.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВа «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» на рішення від 10.09.2019р., в якій скаржник просить скасувати оскаржене рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного:

- не є вірним твердження суду, що «згідно розділу 5 Договору товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки… ,будь-яких змін у графік поставки товару сторонами внесено не було. Згідно наявного у матеріалах справи графіку поставки, вся продукція мала бути поставлена до кінця 2018р. (IV квартал)», адже по-перше графік поставки не передбачає, що товар має бути поставлений саме до кінця 2018р., графік поставки в колонці «кількість по кварталам» містить положення «ІІ- IV»;

- відповідачем зверталась увага на те, що Замовник ніяк не реагував на те, що товар не було поставлено у межах другого-четвертого кварталу 2018 року, однак почав застосовувати заходи відповідальності до Постачальника лише тоді, коли йому не був поставлений весь обсяг товару за його заявкою від 14.12.2018 року;

- заявка №нх-12/10029 від 14.12.2018 р. містить рядок «всього»: 917 437,20 грн. Продукція була поставлена на суму 832 650,84 грн. згідно видаткової накладної №127329 від 28.12.2018р.;

- в позові та під час пояснень у судових засіданнях позивачем не було зазначено збитків, яких він зазнав у зв`язку з непоставкою товару за договором, не був вказаний їх розмір. Суд першої інстанції не надав правової оцінки твердженням відповідача, чим при розгляді справи порушив принцип рівності сторін;

- суд першої інстанції у рішенні вказав, що зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом, а не обов`язком суду та не врахував пояснень відповідача, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013 застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. Судова практика Вищого господарського суду України при перегляді судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, якими було застосовано положення ст.233 ГПК України та ч.3 ст.551 ЦК України зводиться до наступних підстав: неспіврозмірність або відсутність збитків, понесених позивачем (або відсутність доказів понесення таких збитків), а також відсутність доказів, що свідчили б про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності для кредитора; значний розмір неустойки; тяжке фінансове становище боржника та значна кількість зобов`язань перед третіми особами;

- суд у рішенні зазначив, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів належного виконання ним умов Договору від 02.05.2018р., однак, вказаний Договір має термін своєї дії - до 31.12.2018р. Відповідач наголошував, що не здатний виконати свої зобов`язання про поставку товару через те, що Договір вичерпав свою дію.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.10.2019р. апеляційну скаргу залишено без руху.

11.10.2019р. відповідач подав суду (на виконання вимог ухвали суду від 03.10.2019р.) заяву про уточнення вимог апеляційної скарги, в якій просив суд прийняти постанову, якою скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду:

- від 16.10.2019р. відкрито апеляційне провадження;

- від 12.11.2019р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні 26.11.2019р.

Судове засідання, призначене на 26.11.2019р. було відкладено на 10.12.2019р. у зв`язку із неявкою представника позивача.

В засіданні суду апеляційної інстанції 10.12.2019р. представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, був повідомлений про призначення як судового засідання 26.11.2019р., так і судового засідання 10.12.2019р., що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази стосовно фактів, наведених сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 02.05.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» (Постачальник) був укладений Договір поставки №ОД/НХ-18-359НЮ (а.с.12-16), відповідно до умов п.п.1.1-1.4 якого Постачальник передає у власність Замовника товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до Договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає товар у власність Замовника на умовах, зазначених у Договорі. Найменування товару: електролампи світлофорні, виробник товару: ТОВ «Лисма», Республіка Мордовія, Російська Федерація. Замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі залежно від реального фінансування.

Кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною (п.3.1 Договору).

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 Договору від 02.05.2018р. товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток №2 до Договору). В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного графіком поставки, Постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок Замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом: , електронною поштою: , листом за адресою: 65013, м.Одеса, Миколаївська дорога, буд.231б). У разі відсутності письмової заявки Замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, Постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов`язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки.

Замовник оплачує поставлений Постачальником товар за ціною, вказаною у Специфікації. Загальна сума по договору становить 1223299,20грн., у тому числі ПДВ 20% 203883,20грн. (пункти 3.1, 3.4 Договору від 02.05.2018р.).

Відповідно до п.11.1-11.3 Договору від 02.05.2018р. за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим Договором. Замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати. Постачальник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених Договором, Постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої у строк продукції.

Строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2018р., а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору - до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього Договору (п.16.2 Договору від 02.05.2018р.)

Відповідно до Графіку поставки (Додаток №2 до Договору від 02.05.2018р.), відповідач повинен поставити товар: лампа світлофорна ЖС 12-15, 5900шт. - протягом ІІ-IV кварталу, лампа світлофорна ЖС 12-15+15, 9370шт. - протягом ІІ-IV кварталу, лампа світлофорна ЖС 12-25, 4810шт. - протягом ІІ-IV кварталу, лампа світлофорна ЖС 12-25+25, 7500шт. - протягом ІІ-IV кварталу (а.с.18).

25.07.2018р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору від 02.05.2018р. (а.с.19-20), в якій вирішено Специфікацію №1 до Договору від 02.05.2018р. на суму 1223299,20 вважати такою, що втратила чинність; ввести в дію Специфікацію №2 на суму 1207104грн., зменшення складає 16195,20грн.

Пункти 1.1, 3.1, 6.4 Договору від 02.05.2018р. викладено у наступній редакції: Постачальник передає у власність Замовника товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №3), що додається до Договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає товар у власність Замовника на умовах, зазначених у Договорі. Кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток №3, яка є невід`ємною частиною договору. Сума договору складає 1207104грн.

Додаток №3 до Договору: Специфікація №2 - лампа світлофорна ЖС 12-15, 5900шт на суму 163194грн. з ПДВ, лампа світлофорна ЖС 12-15+15, 9370шт. на суму 509533,20грн. з ПДВ, лампа світлофорна ЖС 12-25, 4810шт. на суму 126406,80грн. з ПДВ, лампа світлофорна ЖС 12-25+25, 7500шт. на суму 408150грн. з ПДВ.

Будь-яких змін у графік поставки товару сторонами додатковою угодою №1 внесено не було.

14.12.2018р. позивач надіслав відповідачу заявку за Договором від 02.05.2018р., в якій просив поставити йому електролампи: ЖС 12-15, 5900шт ЖС 12-15+15, 9370шт. та ЖС 12-25+25 (а.с.22).

Згідно видаткової накладної №127329 від 28.12.2018р. відповідач поставив позивачу товар на суму 832650,84грн. (а.с.21).

У зв`язку із непоставкою відповідачем товару у повному обсязі за Договором від 02.05.2018р. (товар не був поставлений на суму 374453,16грн.) Одеська залізниця у відповідності до положень п.11.3 Договору від 02.05.2018р. нарахувала відповідачу штраф 20% від суми непоставленого товару 74890,63грн. та пеню на суму 374453грн. за період часу з 01.01.2019р. по 06.03.2019р. у сумі 24006,03грн.

Суд першої інстанції визнав вимоги за позовом обґрунтованими, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду наступного.

Відповідно до зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. При цьому, за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст.ст.662-664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи (копією видаткової накладної від 28.12.2018р. №127329) підтверджується часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором від 02.05.2018р. - поставлено позивачу товар на суму 832650,84грн.; товар за договором на суму 374453грн. до 31.12.2018р. (як і на час звернення до суду з позовом) не був поставлений за заявкою позивача від 14.12.2018р. в порушення умов договору.

Відповідно до п. 11.3 Договору від 02.05.2018р. Постачальник несе відповідальність:

- у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому Замовником, Постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару, за кожний день затримки;

- за порушення термінів поставки продукції, визначених Договором, Постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої у строк продукції.

Згідно із ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Згідно із ст.ст.1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За розрахунком позивача штраф за невиконання умов договору складає 74890,63грн., пеня - 24006,03грн.

За встановлення факту непоставки відповідачем товару у повному обсязі за Договором від 02.05.2018р. за заявкою від 14.12.2018р. позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розмір штрафу та пені відповідачем не оспорюються (на це відсутні посилання в апеляційній скарзі), отже виходячи із приписів ч.1 ст.269 ГПК України їх правильність судом апеляційної не перевіряється.

В частині клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не зменшивши розмір штрафних санкцій не врахував рішення Конституційного суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013, позивач не довів понесення ним збитків через невиконання відповідачем Договору від 02.05.2018р. у повному обсязі), колегія суддів зазначає наступне.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

В додатки до клопотання ТОВом «ТД ОКЗ «Одескабель» на підтвердження обґрунтованості клопотання надано: копію листа ПАТ АБ «Південний» від 16.05.2019р., відповідно до якого відповідачем з Банком укладено три генеральні угоди про кредитування та прострочена заборгованість за кредитами та відсотками відсутня (а.с.108); копію листа АТ «ОТП БАНК» від 07.06.2019р., з якого вбачається, що станом на 05.06.2019р. у відповідача перед Банком наявна заборгованість по кредиту 50450000грн. та 56868,65грн. заборгованості по відсоткам (а.с.109); копію довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому зазначено про укладення відповідачем з Банком двох кредитних договорів, за якими відсутня прострочена заборгованість (а.с.110).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявлених штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, що нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів.

Саме така правова позиція щодо умов та підстав зменшення судом штрафних санкцій зазначена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019р. у справі №910/9765/18.

Різна відповідальність, яка застосовуються до позивача та відповідача за невиконання умов Договору від 02.05.2018р. (про що відповідач зазначав у відзиві на позовну заяву) не може бути визнана достатньою підставою для зменшення штрафних санкцій, оскільки у до ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач підписав Договір від 02.05.2018р., отже йому було достеменно відомо про наслідки невиконання умов договору у вигляді застосування штрафних санкцій у випадку непоставки (недопоставки) товару.

За вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено винятковість обставин, які б могли бути враховані судом для зменшення пені, адже, наявність лише скрутного фінансового стану підприємства не може бути розцінено судом як виняткову обставину.

Пункт 5.3 Договору від 02.05.2018р. визначає, що у разі відсутності письмової заявки Замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, Постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов`язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу), визначеного Графіком поставки.

В матеріалах справи відсутні докази та відповідач не посилається на те, що ним вчинялись дії, спрямовані на поставку товару за відсутності заявки позивача, незважаючи на укладення договору ще у травні 2018 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року.

У договорі від 02.05.2018р. зазначено, що він діє до 31.12.2018р.; у Графіку поставки зазначено, що увесь товар за договором має бути поставлений протягом ІІ-ІV кварталу.

Квартал це четверта частина року: перший квартал (перша чверть року): січень, лютий, березень; другий квартал (друга чверть року): квітень, травень, червень; третій квартал (третя чверть року): липень, серпень, вересень; четвертий квартал (четверта чверть року): жовтень, листопад, грудень.

Враховуючи визначення дати дії договору - до 31.12.2018р. (що є кінцевим днем четвертого кварталу 2018 року) товар повинен був бути поставлений саме до 31.12.2018р., а протилежні твердження скаржника є помилковими.

Обставина закінчення 31.12.2018р. строку дії Договору від 02.05.2018р. жодним чином не звільняє відповідача від відповідальності, встановленої умовами п.11.3 договору, нормами ЦК України та ГК України, оскільки товар мав бути поставлений ТОВ «ТД ОКЗ «Одескабель» до 31.12.2018р., чого зроблено не було (ст.631 ЦК України).

Посилання скаржника на правову позицію, наведену Вищим господарським судом України (без зазначення конкретних номерів справ) колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно як до п.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» так і до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судом при застосуванні таких норм права; закон не визначає правові позиції Вищого господарського суду України як такі, що є обов`язковими для врахування господарськими судами.

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності не спростовують правильність висновку місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване судове рішення господарського суду Одеської області залишається без змін як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права відповідно до ст.276 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 10.09.2019р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 10 вересня 2019 року у справі №916/754/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир