ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2019 р. м. Київ Справа№ 925/1282/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Пшеницькій Т.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.08.2019 (повний текст складено 24.08.2019)

у справі № 925/1282/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня"

про стягнення 262 365 429,96 грн.

В судовому засіданні 21.11.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" про стягнення 262 365 429,96 грн. заборгованості за кредитним договором №144-2013 від 06.11.2013, яка складається з 86 835 806,73 грн. заборгованості по процентам, 24 709 356,93 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 9 879 750,41 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 4 871 434,62 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 85 922 516,35 грн. інфляційних збитків (втрат) за несвоєчасне погашення кредиту, 33 154 110,21 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №925/1282/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" 52 895 958,63 грн. заборгованості по процентах по кредиту, 24 700 888,27 грн. пені по кредиту, 6 171 384,71 грн. як 3% річних по кредиту, 28 081 956,62 грн. інфляційних втрат по кредиту та 102 312,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог про стягнення пені, процентів по кредиту, 3% річних по кредиту, інфляційних втрат по кредиту відмовлено.

В частині стягнення 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів відмовлено.

В частині стягнення 4 871 434,62 грн. як 3% річних за прострочені проценти по кредиту відмовлено.

В частині стягнення 33 154 110,21 грн. інфляційних втрат по процентах по кредиту відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 42 993 057,62 грн. боргу по процентах по кредиту.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на користь Державного бюджету України 240 000,00 грн. судового збору за подання позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 23.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" судового збору в розмірі 102 312,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права в частині стягнення з відповідача на користь позивача 102 312,00 грн. судового збору.

Апелянт зазначає, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.10.2017 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було відстрочено сплату судового збору в розмірі 240 000,00 грн. за розгляд спору до часу ухвалення судового рішення. На час ухвалення судового рішення судовий збір позивачем не сплачений, на думку скаржника, позивач був звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим відповідач не зобов`язаний сплачувати на його користь судовий збір за подання позовної заяви.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2019 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 у справі №925/1282/17 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.11.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 колегією суддів у визначеному складі відкрито апеляційне провадження, розгляд справи вирішено провести у визначений раніше час 21.11.2019.

20.11.2019 за підписом директора відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на перебування представника відповідача адвоката Тинянко Л.Б. з 15.11.2019 на лікарняному (без надання належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного), яке було залишено судом без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, а також з урахуванням строків розгляду апеляційної скарги, визначених ст. 273 ГПК України.

Явка представників сторін

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 21.11.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки представника позивача суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

06.11.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Всеукраїнський Акціонерний Банк", в особі заступника голови правління Яцюти Андрія Валерійовича, що діє на підставі довіреності, посвідченої 06.08.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованої в реєстрі за №2506, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПФ Перше травня", в особі директора Кіндрат Сергія Григоровича, за результатами досягнення угоди про заміну сторони у зобов`язаннях та новацію зобов`язання за участі ряду юридичних осіб, було укладено кредитний договір №144-2013, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 168 352 422,85 грн. Натомість позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором. Кінцевий термін погашення 05 листопада 2014 включно (п. 1.3 кредитного договору). Відповідач повинен сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 24,5% річних (п. 1.2 кредитного договору).

Договором про внесення змін від 12.08.2014 до кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка у розмірі 24,5% встановлюється з 06.11.2013 по 31.08.2014, а з 01.09.2014 процентна ставка встановлюється у розмірі 16,10% річних (а.с. 141, т. 1).

Договором про внесення змін від 31.10.2014 до кредитного договору сторони визначили кінцевий термін погашення кредиту 04.11.2015 включно (а.с. 143, т. 1).

Позивач доводить і це не заперечено відповідачем, що на виконання умов Кредитного договору із врахуванням п. 3 додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 28, т. 1), кредитор надав, а позичальник отримав грошові кошти в загальній сумі 168 352 422,85 грн.

У встановлений кінцевий строк користування кредитними коштами 04.11.2015 відповідач ці кошти не повернув.

Відповідач вказує, що сторонами не було складено графіку для часткового погашення кредитного боргу і позивачем це не спростовано. Отже повернення заборгованості повинно бути проведено одномоментно 04.11.2015.

За розрахунками позивача, станом на час звернення до суду у жовтні 2017 позичальником здійснено сплату процентів за користування кредитними коштами (до 28.12.2015 включно) в загальній сумі 2 950 460,59 грн. Доказів про сплату процентів у більшій сумі відповідач суду не подав.

Спір між сторонами виник з підстав прострочення виконання відповідачем його кредитних зобов`язань, за що позивачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які банк просить стягнути за позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 925/462/15 від 05.01.2016 (а.с. 99, т. 2) з відповідача на користь позивача на підставі умов кредитного договору від 06.11.2013 № 144-2013 (розрахунок а.с. 107-108) стягнуто :

- 168 352 422,85 грн. строкової заборгованості по кредиту;

- 42 993 057,62 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 06.11.2013 по 09.02.2015;

- 1 664 585,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованої за період з 16.12.2014 по 09.02.2015;

- 178 348,47 грн. як 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих в період з 16.12.2014 по 09.02.2015;

- 1 751 324,65 грн. інфляційних збитків за прострочення сплати процентів, нарахованих у період з 16.12.2014 по 09.02.2015.

Рішення у справі № 925/462/15 набрало законної сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно умов п. 15.3. Кредитного договору № 144-2013 сторони домовилися про те, що до всіх правовідносин, пов`язаних із укладенням та виконанням цього Договору, у тому числі щодо вимоги та сплати неустойки/пені, застосовується строк позовної давності тривалістю у п`ять років.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відхилення клопотання відповідача про застосування до вимог про стягнення пені річного строку позовної давності (а.с. 120, т. 2). Станом на час звернення позивача до суду за жодною із вимог строк позовної давності у 5 років не є пропущеним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Між сторонами виникли відносини з банківського кредитування на підставі письмового Кредитного договору від 06.11.2013 №144-2013 зі змінами та доповненнями. Кредитний договір не визнавався недійсним за рішенням суду, не розривався до закінчення терміну його дії та сторонами не подано доказів про його нікчемність.

Кредитний договір сторонами виконувався, що вказує на досягнення його сторонами згоди зі всіх істотних умов цього правочину.

Зобов`язанням, згідно ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Як встановлено ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив права позивача на отримання кредитних коштів після завершення терміну користування ними разом із нарахованими відсотками, з чого і виник спір.

Заперечень проти неотримання кредитних коштів та їх неповернення у повному розмірі 168 352 422,85 грн. разом із нарахованими процентами станом на час розгляду справи відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору № 144-2013 проценти за користування кредитом відповідач як позичальник сплачує щомісяця на рахунок №241 не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Як встановлено судом, на час укладення Кредитного договору відсоткова ставка по процентах була погоджена сторонами у розмірі 24,5% річних, а за умовами договору від 12.08.2014 про внесення змін до Кредитного договору (а.с. 141, т. 1) відсоткову ставку зменшено до 16,1% річних з 01.09.2014.

Натомість позивач розрахунок процентів по кредиту провів виключно за ставкою 24,5% річних за весь період нарахування з 06.11.2013 по 24.01.2017 на суму 132 779 324,94 грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не вказує у розрахунках, а тому не виключив з нарахування та стягнення заборгованість, яку вже стягнуто у справі № 925/462/15 за рішенням Господарського суду Черкаської області на суму 42 993 057,62 грн. заборгованості за процентами, нарахованих відповідачу за період з 06.11.2013 по 09.02.2015 (тобто за цей же період, що фігурує у розрахунках позивача у справі № 925/1282/17).

Розрахунки до справи № 925/462/15 (а.с. 107-108, т. 2).

За належним розрахунком позивач мав нарахувати відповідачу :

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422,8506.11.2013 - 31.08.201429924,5 %33788100,65
Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422,8501.09.2014 - 24.01.201787716,1 %65051376,19

Загальний розмір цих процентів становить 98 839 476,84 грн. (65051376,19 + 33788100,65).

Як вказує позивач у власних розрахунках, відповідачем за період з 25.12.2013 по 28.12.2015 сплачено процентів по кредиту в загальній сумі 2 950 460,59 грн.

Тому за належним розрахунком борг по процентах за користування кредитом у відповідача становить лише 52 895 958,63 грн. (98 839 476,84 - 2950 460,59 сплачених % - 42 993 057,62 грн. стягнутих за рішенням у справі №925/462/15).

Доказів проведення розрахунку по процентах відповідач суду не надав, строки сплати процентів вже є такими, що настали.

Враховуючи викладене, здійснивши власний перерахунок суми боргу по процентах за користування кредитом, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 52 895 958,63 грн.

Решта вимог про стягнення заборгованості по процентах позивача є неправомірною, а в частині вже стягнутих 42 993 057,62 грн. процентів за рішенням у справі № 925/462/15 провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 9) ч. 1 Перехідних положень до чинного ГПК України в редакції з 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Спір у справі № 925/462/15 вирішено із прийняттям рішення від 15.01.2016.

З позовною заявою у справі № 925/1282/17 позивач звернувся у жовтні 2017 і не вказав інформацію про розгляд справи № 925/462/15.

У відповідності до п.3) ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно п.2) ч. 1 ст. 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження якщо є таке, що набрало законної сили рішення ...... у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п. 14.4. Кредитного договору сторонами погоджено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов`язання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, умова договору виключає можливість застосування обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Обмеження розміру пені відповідає положенням ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", якими визначено, що пеня встановлюється договором між сторонами, однак її розмір при сплаті не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач просить стягнути з відповідача 24 709 356,93 грн. пені по кредиту за період з 26.07.2016 по 24.01.2017.

Пеня по кредиту у рішенні суду від 15.01.2016 по справі № 925/462/15 не заявлялася до стягнення та не стягувалася судом.

Перевіривши відповідний розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума пені по кредиту за період 26.07.2016 по 24.01.2017 становить лише 24700888,27 грн. :

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
168352422,8526.07.2016 - 28.07.2016316,5000 %0,090 %*455379,50
168352422,8529.07.2016 - 15.09.20164915,5000 %0,085 %*6987085,53
168352422,8516.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0,082 %*5795739,15
168352422,8528.10.2016 - 08.12.20164214,0000 %0,077 %*5409356,54
168352422,8509.12.2016 - 24.01.20174714,0000 %0,077 %*6053327,55
За вірними висновками суду першої інстанції, доказів сплати пені по кредиту у вказаній сумі відповідач не надав, тому до примусового стягнення належить 24 700 888,27 грн. В решті пеня нарахована невірно.

Позивач також просить стягнути з відповідача 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту за період з 26.07.2016 по 24.01.2017.

За рішенням у справі № 925/462/15 пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту нарахована та стягнута за раніший період з 16.12.2014 по 09.02.2015, який не фігурує у розрахунках позовних вимог по справі № 925/1282/17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про необґрунтованість вимог щодо стягнення 16 992 454,71 грн. пені по процентах виходячи з наступного.

У таблиці розрахунку пені по процентах за користування кредитом у лівій колонці позивач вказав стартові суми боргу по процентах, які він неправомірно нарахував зі ставки 24,5%, бо з 01.09.2014 процентна ставка за користування кредитом зменшена до 16,1% річних.

Записи у цій колонці про розмір заборгованості по процентах повинні співпадати із розрахованою заборгованістю по процентах, які показані у попередній таблиці щодо розрахунку процентів за користування кредитом. Однак у позивача вони не співпадають.

У справу надано договори про внесення змін до Кредитного договору №144-2013, якими сторони погоджували перенесення сплати процентів, які були нараховані відповідачу на певні дати (а.с. 137-143, т.1). Позивач своїми розрахунками не довів суду, яких сум боргу по процентах стосувалися додаткові угоди та як ці нові строки були враховані позивачем у його розрахунках, оскільки вони впливають на правильне визначення простроченого строку сплати процентів по кредиту для нарахування пені.

Позивач свої вимоги в частині стягнення пені по процентах за користування кредитом не змінив, наполягав на нарахуванні пені по процентах із їх заборгованості по ставці 24,5 %, оскільки інших розрахунків суду не подано.

Тому цей розрахунок позивача є невірним і не доведеним.

Для нового перерахунку пені по процентах за вказані позивачем періоди із врахуванням нової відсоткової ставки, умов додаткових договорів про перенесення строків сплати процентів, встановлення самого розміру цих перенесених до сплати процентів, потрібні спеціальні знання, якими суд не володіє.

Від оплати призначеної судом експертизи у справі обидві сторони ухилилися (експертиза повернута без виконання через її неоплату позивачем, а на пропозицію суду оплатити експертизу відповідачем, останній ніякої відповіді не надав).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така відповідальність боржника встановлена законом, а тому застосовується кредитором незалежно від того, чи було передбачено таку умову в укладеному між сторонами договорі.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 9 879 750,41 грн. за період з 10.02.2015 по 24.01.2017.

У справі № 925/462/15 до стягнення 3% річних за прострочення повернення кредиту по ст. 625 ЦК України не заявлялися, суд їх не стягував.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, змінами до Кредитного договору № 144-2013 кінцевий термін погашення кредиту встановлено 04.11.2015 включно (договір про внесення змін від 31.10.2014 (а.с. 143, т.1). Строк позовної давності по договору по всіх стягненнях згідно п. 15.3. Кредитного договору встановлено тривалістю 5 років.

Тому прострочення сплати кредиту виникає з 05.11.2015(що не враховано позивачем у розрахунках) і тому позивач має право проводити нарахування 3% річних по ст. 625 ЦК України лише за період з 05.11.2015 до 24.01.2017.

За належним розрахунком сума 3% річних за прострочення повернення кредиту становить лише 6 171 384,71 грн. :

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422,8505.11.2015 - 24.01.20174473 %6171384,71

Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав, тому обґрунтована сума 3% річних за прострочення повернення кредиту по ст. 625 ЦК України до примусового стягнення з відповідача на користь позивача становить 6 171 384,71 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 85 922 516,35 грн. інфляційних втрат по кредиту за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 (розрахунок а.с. 12-16, т. 1).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, прострочення повернення кредиту повинно рахуватися для відповідача лише з 05.11.2015 (договір про внесення змін від 31.10.2014 про зміну кінцевого терміну погашення кредиту а.с. 143, т.1).

Інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту у справі №925/462/15 позивачем не заявлялися і судом не стягувалися.

Тому за належним розрахунком інфляційні втрати по кредиту за період з 05.11.2015 по 24.01.2017 становлять лише 28 081 956,62 грн. :

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
05.11.2015 - 24.01.422,851,6,9,47

Оскільки відповідач доказів проведення розрахунку за цим платежем не надав, тому до примусового стягнення належить лише 28 081 956,62 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 4 871 434,62 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 та 33 154 110,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 на підставі ст. 625 ЦК України (розрахунки а.с. 10-11 та 17-21, т. 1).

Розрахунок 3% річних за прострочені проценти у таблиці подано на суму 5 049 783,09 грн. але позивач не збільшував свої вимоги в цій частині.

Розрахунок інфляційних втрат по процентах позивачем подано на суму 35 254 019,44 грн. В цій частині свої вимоги позивач також не збільшив.

Вказані платежі у справі № 925/462/15 було стягнуто за попередній період до 10.02.2015.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що у стягненні 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів по кредиту позивачу слід відмовити з тих же підстав, якими суд керувався при відмові у стягненні пені в сумі 16 992 454,71 грн. за прострочення сплати процентів по кредиту - сума заборгованості по процентах неправомірно нарахована зі ставки 24,5%, позивачем не враховані договори про внесення змін до Кредитного договору № 144-2013 про зміну строків сплати нарахованих процентів, також не вказано і не доведено про які нараховані суми процентів при цьому йдеться. Для здійснення належних розрахунків за цими платежами суду необхідні спеціальні знання, а обидві сторони ухилилися від оплати експертизи по справі.

Отже правомірність розрахунків по 3% річних та інфляційних втратах за прострочення сплати процентів по кредиту позивачем не доведена.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позову , відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 52 895 958,63 грн. заборгованості по процентах по кредиту, 24 700 888,27 грн. пені по кредиту, 6171 384,71 грн. як 3% річних по кредиту, 28 081 956,62 грн. інфляційних втрат по кредиту, що в загальній сумі складає 111 850 188,23 грн.

В решті вимог судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено через недоведеність правомірності розрахунків та частково закриттям провадження з вищевикладених підстав.

Здійснюючи розподіл судових витрат, судом першої станції було враховано, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.10.2017 було відстрочено сплату позивачу 240 000,00 грн. судового збору (за максимальною ставкою) до часу ухвалення судового рішення у справі, та правомірно стягнуто з позивача на користь Державного бюджету України 240 000,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи часткове задоволення позову в розмірі 42,63% від заявленої суми (111 850 188,23 х 100 : 262 365 429,96) суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача 102 312,00 грн. на відшкодування судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам (262 365 429,96 х 42,63%).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо неврахуванням судом несплату позивачем судового збору є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову та розподіл судових витрат.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.08.2019 у справі №925/1282/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.08.2019 у справі №925/1282/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.08.2019 у справі №925/1282/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1282/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 13.12.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко