ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4978/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Вязовська К.В., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича, м. Київ

до Приватного підприємства "Флоксан", м. Новомоскорвськ, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором транспортно-експедиторського обслуговування в розмірі 91 020,05 грн.

Представники:

Від позивача Гніденко О.М. - адвокат

Від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Захаров Олександр Костянтинович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Флоксан" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором транспортно-експедиторського обслуговування в розмірі 91 020,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору транспортно-експедиторського обслуговування № 27/09/17 від 27.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги перевезення.

Ухвалою суду від 31.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в засіданні на 18.11.2019.

11.11.2019 Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позову та зазначив, що 24 жовтня 2018 року було прийнято та оглянуто вантаж, що прибув за супровідним транспортним документом № СМR від 16 жовтня 2018 року та на підставі цього було складено Акт про приймання матеріалів № 1 від 24.10.2018 року.

Як вбачається в Акті, при огляді встановлено, що значна частина голів сира нетоварного виду, а саме м`якої консистенції з неприємним запахом і жовтим нальотом. Внутрішня температура сиру в районі 15-25 °С.

Це свідчить про порушення температурного режиму при транспортуванні товару, оскільки відповідно до наданої разової заявки № 09/10/18 від 09 жовтня 2018 року на перевезення вантажу були встановлені наступні вимоги до автомобіля - рефрижератор з гідравлічними подушками, наявність мобільного зв`язку, вантажопідйомність - 21,6 т, об`єм 82-86 мЗ, температурний режим +3 +6°С. Тому порушення даних вимог призвели до псування товару.

Відповідно до Сертифікату про походження товару № 2018_ 10__12_2644453 та Експортного сертифікату FR 70 18 000585, які засвідчують, що мікробіологічні, хіміко-токсикологічні та радіологічні показники молока та молочних продуктів, які імпортувалися на територію України, відповідали гігієнічним вимогам гігієни і безпеки харчових продуктів та продовольчої сировини відповідно до діючих вимог в Україні або ЄС та були придатними для людського споживання.

Отже, на момент прийняття товару Позивачем за місцем завантаження, строк його реалізації не закінчився та товар був придатний для споживання.

Ухвалою від 18.11.2019 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження до 09.12.2019.

02.12.2019 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідно до відміток у СМR вантаж доставлено належним ТОВ «М-Сервіс» автомобілем з причепом д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та прийнято одержувачем ПП «Флоксан» 24.10.2018 без зауважень та претензій, що підтверджується відмітками на ТТН (СМR).

Позивач зазначає, що жодного доказ щодо відмови від прийняття зіпсованого товару відповідачем не надано.

Весь товар прийнятий 24.10.2018 представник позивач для складання акту невідповідності якості вантажу відповідачем не викликався, представника перевізника до складання акту також не було залучено. Експертизу зіпсованого товару з приводу встановлення причин зіпсування відповідачем не проведено. Претензії щодо відшкодування збитків за порчу вантажу в процесі перевезення відповідачем також позивачеві не пред`являлось. 25.10.2018 відповідачем сплачено позивачеві частину вартості спірного перевезення в сумі 38 000,00 грн. За таких обставин, відповідачем не вчинено жодної передбаченої законом дії у випадку виявлення недоброякісного товару.

Також позивач вказує на те, що відповідачем в якості доказу для обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог по даній справі надано Акт приймання матеріалів № 1 від 24.10.2018, який складений за участю лише співробітників ПП «Флоксан», без залучення і повідомлення представників ФОП Захарова О.К. та ТОВ «М-Сервіс», хоча згідно даного акту, саме в цей день вантаж передано відповідачу від перевізника ТОВ «М-Сервіс» і його представника могло бути залучено до підписання вказаного акту. При огляді, інвентаризації товару не приймала участі жодна незаінтересована особа.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідачем вантаж прийнятий 24.10.2018 в повному обсязі, заяви позивачеві (перевізнику) про характер втрати або пошкоджень в момент прийняття вантажу не надано, заяви про характер втрат або пошкоджень позивачеві протягом семи днів від дня прийняття вантажу також не надходило.

02.12.2019 відповідач надав заяву про зупинення провадження у справі, в якій просить зупините провадження у справі № 904/4978/19 до розгляду Господарським судом Київської області справи № 904/2197/19.

Позивач у судовому засіданні проти зупинення провадження заперечив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 02.12.2019 надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд прийшов до висновку про відмову у його задоволенні на підставі наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

При цьому суд зазначає, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п.5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Відповідач у клопотанні про зупинення провадження посилається на те, що в провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа № 904/2197/19 за зустрічним позовом Приватного підприємства «Флоксан» до Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича за договором транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням договору в розмірі 132 486,46 грн. Зазначена справа та справа № 904/4978/19 стосуються одного і того ж договору.

Позовні вимоги по справі № 904/2197/19 полягають в тому, що у зв`язку з неналежним виконанням договору транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017, а позивачем не дотримано температурного режиму при перевезенні відповідно до наданої разової заявки на перевезення вантажу, що призвело до псування 930,96 кг товару, що в свою чергу, унеможливило його подальшу реалізацію та спричинило значні матеріальні збитки відповідачу у розмірі 132 486,46 грн.

Відповідач зазначає, що зважаючи на те, що позивач не має наміру сплачувати у добровільному порядку збитки, які виникли у зв`язку з неналежни виконанням договору, тому з метою уникнення будь-яких труднощів щодо стягнення завданих збитків, потрібно зупинити провадження по справі № 904/4978/19, оскільки у разі задоволення позову Господарським судом Дніпропетровської області по справі № 904/4978/19, дане рішення може істотно ускладнити чи унеможливити об`єктивний розгляд справи, яка знаходиться в провадженні Господарського суду Київської області, що призведе до не ефективного захисту або поновлення порушеного чи оспорюваних прав та інтересів відповідача.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що зупинення провадження по справі № 904/4978/19 до вирішення справи № 904/2197/19 по суті, жодним чином не порушує законних інтересів позивача, в той же час дозволить уникнути непорозумінь на період спору і запобігти порушенню прав відповідача.

Як вбачається з предмету позовної заяви у справі № 904/2197/19, яка розглядається в Господарському суді м. Києва, судом розглядаються спірні правовідносини, які виникають з договору транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 укладеним між Приватним підприємством «Флоксан» та Фізичною особою-підприємцем Захаровим Олександром Костянтиновичем в частині якості виконання робіт, а саме стягнення збитків. В той же час, основною підставою звернення до суду Фізичною особо-підприємцем Захаровим Олександром Костянтиновичем в справі № 904/4978/19 є спір стосовно виконання Приватним підприємством «Флоксан» умов договору транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 в частині оплати за надані послуги.

Визнання Господарським судом м. Києва понесення чи непонесення Приватним підприємством «Флоксан» збитків за договором транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 не може вплинути на предмет позову щодо стягнення з останнього заборгованості за надані послуги за цим же договором.

Отже предмети двох судових справ за своєю природою є різними.

Сама по собі взаємопов`язаність справ договором транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017 ще не свідчить про неможливість розгляду справи № 904/4978/19 до прийняття рішень у справі № 904/2197/19, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 904/2197/19, суд має достатньо підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 904/4978/19.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призведе до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Крім того, позивач заявив усне клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та зазначив, що письмове клопотання та докази понесення цих витрат надасть протягом 5 днів з дня оголошення рішення.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 09.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору транспортно-експедиторського обслуговування №-27/09/17 від 27.09.2017, фактом здійснення перевезення, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині оплати за виконане перевезення та правомірності вимоги позивача про стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як зазначено в позовній заяві 27.09.2017 між Фізичною особою-підприємцем Захаровим Олександром Костянтиновичем (далі - позивач, експедитор/повірений, перевізник) та Приватним підприємством "ФЛОКСАН" (далі - відповідач, замовник) укладено Договір про транспортно-експедиційне обслуговування №27/09/17 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, замовник доручає, а перевізник зобов`язується виконати від імені та за рахунок сторони (замовника/довірителя) юридичні дії, які полягають у виконанні та організації виконання визначених даним Договором та договором-заявкою, транспортно-експедиційних послуг, які пов`язані з перевезенням вантажів в міжнародному сполученні.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що по кожному окремому замовленню дата подачі транспортного засобу під завантаження та інші конкретні умови виконання замовлення, у тому числі умови взаєморозрахунків, сторони договору узгоджують в договорі-заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Замовник несе повну юридичну та матеріальну відповідальність за достовірність зазначеної в заявці інформації.

Згідно п.2.2. Договору, розрахунки за транспортно-експедиційні послуги здійснюються безпосередньо між Замовником та Експедитором на умовах та в строки обумовлені в договорі-заявці, які являються невід`ємним додатком до даного Договору.

У випадку прострочення оплати вартості послуг Перевізника, Замовник оплачує пеню в розмірі 0,3% суми, яка підлягає оплаті за кожну добу прострочення платежу (п.2.3. Договору).

У відповідності до п. 2.4. Договору різниця між сумами, яка поступила від замовника на розрахунковий рахунок перевізника за організацію та виконання доручення, та є сумою, яка перерахована попер візником на розрахунковий рахунок перевізника, інший суб`єктів підприємниць діяльності, залучених експедитором для забезпечення виконання зобов`язань по цьому договору, є винагородою перевізника.

Перевізник надає для перевезення технічно справний транспортний засіб, який відповідає вимогам міжнародного перевезення вантажів, а також який має всі необхідні для здійснення міжнародних перевезень документи встановленої форми (п. 2.1.1 Договору).

Згідно п. 3.1.2. Договору перевізник організовує подачу під завантаження автомобіля, забезпечує захист товару, що перевозиться від зовнішніх осадків та його схоронність при перевезенні.

Відповідно до п. 3.1.6. Договору перевізник забезпечує схоронність вантажу, упаковки на транспортних засобах з моменту його прийняття від вантажовідправника відповідно пакувальним листам під час перевезення та до моменту передачі вантажоодержувачу. Пошкодження цілісності упаковки/тари при митному догляді вантажу повинно підтверджуватися відповідною відміткою митниці на товарно-супроводжувальних документах або вказуватися в Акті огляду митною службою.

Перевізник повинен організовувати виконання інших доручень замовника, які не протирічать «Правилам перевезень вантажів», іншим законодавчим документам, які регулюють питання виробництва та надання послуг по цьому договору, та пов`язаних з додатковими умовами по замовленнях на транспортно-експедиційне обслуговування, які відображуються в узгодженому та підписаному сторонами договорі-заявці (п. 3.1.7 Договору).

Відповідно до п. 3.2.8 Договору оплата виконаних робіт проводиться по оригіналам (рахунок, акт виконаних робіт) на протязі десяти банківських днів, якщо інше не узгоджено у заявці.

Термін дії договору встановлюється з моменту підписання до 31.01.2017. Якщо відсутні пропозиції про розірвання цього договору, то він вважається продовженим на період наступного року. Сторони у праві розірвати договір без зазначення причин, з попередженням у письмовій формі за три місяці до закінчення строку його дії (п. 5.2. Договору).

09.10.2018 сторонами до Договору підписана Разова заявка № 09/10/18 на перевезення вантажу за маршрутом: Франція-Нідерланди-Україна (а.с.19), термін доставки - мінімальний 22.10.2018. Також у заявці встановлено, що оплата фрахта б/н в розмірі 3 400,00 євро по курсу НБУ на день оформлення довідки про транспортні витрати автомобіля на протязі 3-5 днів після розвантаження автомобіля.

Позивач (далі - експедитор) для виконання перевезення 09.10.2018 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс» (далі-Перевізник) Договір №09.10.18 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні (далі-Договір-2) (а.с.20-25).

Відповідно до п. 1.1. Договору -2 предметом цього договору є порядок взаємовідносин, які виникли між експедитором та перевізником при плануванні, здійсненні та оплаті транспортних послуг при перевезення вантажів в міжнародному автомобільному сполученні.

Пунктом 2.1. Договору-2 визначено, що в рамках цього договору експедитор та перевізник діють від свого імені та по дорученню організацій, з якою вони мають прямі договори. Ні одна зі сторін немає права передати свої повноваження по цьому договору третім особам без письмової згоди другої сторони.

Відповідно до п.2.3. Договору-2, на кожне окреме завантаження здійснюється транспортне замовлення, яке містить зміст умов конкретного перевезення та являється додатком до даного Договору.

Підтвердження факту надання послуг являється оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника (експедитора), отримувача вантажу та митні органи (п. 2.4. Договору-2).

Згідно п. 4.2.7. Договору -2 перевізник зобов`язаний доставити доручений експедитором вантаж у вказаний пункт призначення та здати його повноважній особі в цілості та збереженості, відповідно товаротранспортній накладній та переданим на місці завантаження та митного оформлення документам.

У відповідності до п.5.1. Договору - 2 розрахунки за виконання транспортних послуг здійснюється шляхом банківського переводу Експедитором на рахунок Перевізника в гривнях, СКВ (USD, Euro) або в російських рублях згідно з умовами, які погоджені сторонами та вказані в заявці на перевезення, якщо інше не обумовлено сторонами в додаткових угодах. Оплата штрафних санкцій здійснюється в гривнах по курсу НБУ на дату оплати.

Пунктом 5.2. Договору - 2 визначено, що підставою для оплати фрахту являється оригінал рахунку-фактури Перевізника в одному екземплярі, оригінал CMR-накладною з митними відмітками вантажоотримувача про приймання вантажу та оригінали інших додаткових документів, які вказані в транспортній заявці. Для перевізника обов`язково надається акт виконаних робіт. Вказані документи повинні бути надані не пізніше 30 днів після виконання вантажоперевезення. Ненадання Перевізником вищевказаних документів дає право Експедитору відмовити в оплаті фрахту до моменту надання необхідних документів.

В п.5.3. Договору - 2 встановлено, що строк оплати послуг перевізнику складає 14 днів для оплати в EUR, USD або російських рублів та 7 днів в гривнях з моменту отримання Експедитором документів, вказаних в п.5.2. даного Договору. При цьому оплата здійснюється в валюті вказаної в транспортній заявці. Можлива передоплата.

Цей договір вступає в силу з дати підписання та діє до 31.12.2020, якщо ни одна зі сторін до закінчення строку дії договору не попередить іншу сторону у письмовій формі про свої наміри розірвати договір, його строк автоматично продовжиться кожен наступний календарний рік (п. 9.1. Договору-2).

09.10.2018 ФОП Захаровим А.К. та ТОВ «М-Сервіс» підписана Разова заявка № 04/08/18-1 на перевезення вантажу за маршрутом: Франція-Нідерланди-Україна (а.с.26), термін доставки - мінімальний 22.10.2018. Також у заявці встановлено, що оплата фрахта б/н в розмірі 3 300,00 євро по курсу НБУ на день оформлення довідки про транспортні витрати автомобіля на протязі 10 днів по оригіналам документів (СМR рахунок-акт заявка та договір).

Сума фрахту за погодженням Сторін разовій-заявці складає 3 400 євро за курсом НБУ на день оформлення довідки про транспортно-експедиторськи витрти становить 109 903,00 грн. (а.с.31).

Перевезення виконано згідно міжнародної вантажної накладної NL 1164694, вантажних накладних А №б/н. Митні процедури здійснено 22.10.2018, що підтверджено штампом митниці в міжнародних вантажних накладних (а.с. 27-30).

На підтвердження здійснення перевезення між ФОП Захаровим А.К. та ТОВ «М-Сервіс» підписано Акт наданих послуг № 789 від 24.10.2018 на суму 106 672,00 грн. (а.с. 36).

Розвантаження автомобіля відбулося 24.10.2018, претензій відповідачем не заявлено.

ТОВ «М-Сервіс» виставлено рахунок на оплату № 789 від 24.10.2018 на суму 106 672,00 грн. (а.с. 35).

Відповідач здійснив часткову оплату зазначеного рахунку, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 37-40).

Позивачем відповідачеві виставлено рахункок-фактуру № 183 від 20.10.2018 (а.с. 32).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково у сумі 38 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 34).

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 1 від 23.11.2018 з вимогою оплатити суму боргу (а.с. 41-43).

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму боргу не оплатив, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також іншізобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експортута імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до разової-заявки, строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості від представників сторін не надійшло, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 71 903,00 грн.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 12 893,42 грн. за період з 31.10.2018 по 30.04.2019, 3 % річних - 2 110,78 грн. за період з 31.10.2018 по 23.10.2019, інфляційні втрати - 4 112,85 грн. за період з листопада 2018 року по вересень 2019 року.

У випадку прострочення оплати вартості послуг Перевізника, Замовник оплачує пеню в розмірі 0,3% суми, які підлягає оплаті за кожну добу прострочення платежу (п.2.3. Договору).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 31.10.2018 по 30.04.2019 становить 12 897,23 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума пені заявлена позивачем 12 893,42 грн.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за період з 31.10.2018 по 23.10.2019 становлять 2 115,72 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 4 112,85 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки нарахування ним здійснено за неповні місці.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з листопада 2018 по вересень 2019 року становлять 4 112,85 грн.

Посилання відповідача у відзиві на позов на пошкодження значної частини товару судом не приймаються, оскільки відповідачем не зазначено яка кількість товару виявилась придатною до споживання та не надано докази відмови від отримання вантажу.

Частиною 4 ст. 314 ГК України встановлено, що якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Отже відповідач в праві звернутися до суду з вимогою про відшкодування збитків.

З викладеного вбачається, що відповідач не звільнений від обов`язку оплатити послуги надані позивачем.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 71 903,00 грн., пені - 12 893,42 грн., 3% річних 2 110,78 грн. та інфляційні втрати - 4 112,85 грн.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича до Приватного підприємства "Флоксан" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором транспортно-експедиторського обслуговування в розмірі 91 020,05 грн. - задовольнити.

Стягнути Приватного підприємства "Флоксан" (51200, м.Новомосковськ, вул. Зіни Бєлої, буд.156, кв.8, кім.5, ) на користь Фізичної особи-підприємця Захарова Олександра Костянтиновича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) суму основного боргу у розмірі 71 903,00 грн., пені - 12 893,42 грн., 3% річних - 2 110,78 грн., інфляційні втрати - 4 112,85 грн. та 1 921,00 грн. - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.12.2019

Суддя Н.Г. Назаренко