ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 903/257/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Берднік І.С.,

За участю секретаря судового засідання Шпорта О.В.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 (головуючий суддя: Дужич С.П., судді: Саврій В.А., Миханюк М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг"

про стягнення 2 885 737, 28 грн.,

За участю представників:

позивача - Шимін О.П. - адвокат

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. 04 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг", з урахуванням заяви про зменшення суми позову від 22 липня 2019 року, про стягнення 2 885 737,28 грн., з яких 2 562 598, 64 грн. - заборгованості за поставлений товар, 250 682,00 грн. - пені, 51 566,47 грн. - інфляційних втрат та 20 890,17 грн. - 3% річних.

1.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем договору поставки від 06.02.2018 №060218-02/1П зі змінами, внесеними договором № 2 від 06.02.2018.

1.3. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, зазначивши, що відповідачем неправильно визначено періоди прострочення платежів, оскільки договорами № 1 та № 2 про внесення змін до договору поставки № 060218-02/1П від 06.02.2018 доповнено договір пунктами 5.4.1 та 5.4.2, якими передбачена оплата протягом 14 календарних днів з дати поставки акційного та імпортного товару, однак у видаткових накладних на відпуск товару не зазначено, що товар є акційним або імпортним, тому вважає, що строки оплати товару повинні визначатись за умовами п. 5.4 договору (25 календарних днів), і відповідно нараховані суми мають бути зменшені; позивачем неправильно визначено основну суму боргу, оскільки не здійснено зарахування однорідних зустрічних вимог, як це передбачено п. 4.5 договору, у зв`язку з чим заборгованість необхідно зменшити на суму 161348,15 грн. Посилаючись на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" вказує, що первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій і отримання товару (накладні та ТТН), оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, а саме не зазначено посади особи Покупця, яка отримала товар, та дані, що дають змогу ідентифікувати особу Покупця, яка отримала товар. Також вказує, що позивачем не підтверджено понесені витрати на надання правової допомоги в сумі 43053,20 грн., а тому дані повинні бути зменшені.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 у справі № 903/257/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" 2635055,28 грн., з них 2 562 598, 64 грн. заборгованість, 51566,47 грн. інфляційних, 20890,17 грн. - 3 % річних, а також 39525,83 грн. витрат по судовому збору та 42979,60 грн. витрат на правову допомогу. Відмовлено в стягненні пені на суму 250682,00 грн.

2.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" залишено без задоволення, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" задоволено. Рішення Господарського суду Волинської області від 22 липня 2019 року у справі №903/257/19 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 250 682,00 грн. скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким задоволено позов та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" 250 682,00 (двісті п`ятдесят тисяч шістсот вісімдесят дві 00 коп.) грн. пені. В решті рішення залишено без змін.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тропік" 12 000,00 (дванадцять тис.) грн. - витрат на професійну правничу допомогу за подачу апеляційної скарги, а також 5 461,00 (п`ять тис. чотириста шістдесят одну) грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

3.1. 18.10.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Товариством з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" подано касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 до Касаційного господарського суду.

3.2. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 у справі № 903/257/19 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Берднік І.С.

3.3. Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2019 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 12.12.2019, визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 04.12.2019.

3.4. 01.12.2019 (згідно з інформацією на конверті) Товариством з обмеженою відповідальністю "Тропік" направлено відзив на касаційну скаргу, який фактично надійшов до Касаційного господарського суду 04.12.2019.

3.5. У судове засідання 12.12.2019 з`явився представник позивача, який виклав заперечення проти касаційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча вказаний учасник справи про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

4.1. У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" (скаржник, відповідач) просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 в частині стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" пені в розмірі 250682,00 грн. та прийняти постанову, якою рішення Господарського суду Волинської області від 22.07.2019 у справі №903/257/19 в цій частині залишити в силі.

4.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вважає, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права.

На думку відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сторони передбачили відповідальність у вигляді пені, саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п.5.4. договору, водночас пунктом 5.4 передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу п.5.5. договору не визначає жодного ліміту; додатковою угодою № 2 сторонами змінено строки оплати, однак зміни в п. 8.2.1, який передбачає відповідальність у вигляді пені, не вносились.

Скаржник вказує, що доказів того, що заборгованість, яка предметом даного договору, виникла внаслідок поставки інших, не імпортних товарів, тобто таких, які не конкретизовані в договорі про внесення змін №2 від 06.02.2018, позивачем надано не було, а самим договором про внесення змін №2 від 06.02.2018 до договору поставки від 06.02.2018 №060218-02/1П не передбачено домовленостей щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків оплати за конкретний (імпортний) товар, який був визначений цим договором. Також не було досягнуто домовленостей між сторонами про застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків оплати, передбачених п.5.4.2. (яким було доповнено договір поставки шляхом укладання договору про внесення змін №2 від 06.02.2018), при узгодженні редакції п.8.2.1. договору поставки від 06.02.2018 №060218-02/1П.

4.3. У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Тропік" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 - без змін.

Позивач вважає, що сторони, підписавши договір поставки у п.5.4. договору встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару. Разом з тим, підписавши договори про внесення змін №1 та №2, сторони доповнили п.5.4. договору підпунктами 5.4.1. та 5.4.2., якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару. Таким чином, оскільки п.п.8.2.1. п.8.2. договору поставки передбачає відповідальність у вигляді пені за порушення строків розрахунків, визначених п. 5.4., до якого входять і підпункти 5.4.1. та 5.4.2., то відповідно пеня застосовується у тому числі і за порушення вказаних підпунктів пункту 5.4. договору.

5. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

5.1. 06.02.2018 між ТОВ "Тропік" (Постачальник) та ТОВ "Пакко Холдинг" (Покупець) було укладено договір поставки № 060218-02/1П, з протоколом розбіжностей, відповідно до умов якого (п.1.1) Постачальник зобов`язався передати товар у власність Покупця у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов`язався приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Відповідно до п.3.1 договору асортимент та кількість товару погоджується сторонами в замовленні і зазначаються в накладних у відповідності до погодженого сторонами замовлення.

Згідно з п.5.4 оплата за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений п. 5.5 даного договору, здійснюється Покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника кожні 25 календарних днів після його реалізації.

Пункт 5.5 договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що заборгованість Покупця за поставлений Постачальником товар, яка зберігається за Покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі ------ (-------) грн. у т. ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки".

Відповідно до п. 9.1 даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.

5.2. Також 06.02.2018 між сторонами підписано договори № 1 та № 2 про внесення змін до договору поставки № 060218-02/1П від 06.02.2018, якими доповнено договір пунктами 5.4.1 та 5.4.2, а саме "оплата акційного та імпортного товару здійснюється Покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Постачальника".

5.3. Згідно видаткових накладних по договору поставки від 06.02.2018 № 060218-02/1П за період з 26.12.2018 по 08.01.2019 відповідачем отримано імпортних товарів на загальну суму 2933277,06 грн.

5.4. Водночас, як вбачається з додатку № 1 та № 2 до позовної заяви, оплата отриманого товару відповідачем проводилась з порушенням строків визначених п. 5.4.2 договору № 2 про внесення змін до договору поставки № 060218-02/1П від 06.02.2018.

6. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

6.1. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджена заявлена до стягнення заборгованість в сумі 2562598,64 грн., а тому вимога про її стягнення підставна та підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 250682,00 грн. суд першої інстанції зазначив, що сторони передбачили відповідальність у вигляді пені саме за порушення термінів розрахунків, передбачених в п.5.4. договору, водночас пунктом 5.4 передбачено оплату за поставлений товар сум у розмірах понад ліміт, встановлений в п.5.5 даного договору, в свою чергу п.5.5. договору не визначає жодного ліміту; додатковою угодою № 2 сторонами змінено строки оплати, однак зміни в п. 8.2.1, який передбачає відповідальність у вигляді пені, не вносились. Тому, враховуючи відсутність між сторонами домовленостей щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків оплати, визначених договором про внесення змін №2 від 06.02.2018 та на підставі якого було здійснено розрахунок, відсутні підстави її стягнення.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних в сумі 51566,47 грн. та 3 % річних в сумі 20890,17 грн., місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем правомірно нараховано дані суми з врахуванням строків оплати товару - 14 календарних днів з дати поставки товару, визначеного п. 5.4.2 договору № 2 про внесення змін до договору поставки від 06.02.2018 року № 060218-02/1П.

Доводи відповідача про застосування строків оплати товару по п. 5.4 договору поставки, а саме 25 календарних днів після його реалізації, оскільки у видаткових накладних не зазначено про поставку товару імпортного походження, не взято судом до уваги, оскільки умовами договору та угодами про внесення змін до нього не передбачалось вказувати у видаткових накладних, що товар імпортного походження. Водночас наданими позивачем доказами, а саме, податковими накладними, вантажно-митними деклараціями підтверджено, що поставлений по вищезазначених видаткових накладних товар відноситься до імпортного товару. Крім того, самими видатковими накладними підтверджено поставку імпортного товару і даний факт не спростовується відповідачем.

Клопотання представника відповідача про зменшення нарахованих сум інфляційних та 3 % річних, а також відстрочку виконання рішення, судом залишені без задоволення, як необґрунтовані.

6.2. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні 250 682,00 грн. пені та приймаючи в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний господарський суд вказав, що сторони підписавши договір поставки у п.5.4. Договору встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару. В той же час, підписавши Договори про внесення змін № 1 та № 2, сторони доповнили пункт 5.4. Договору підпунктами 5.4.1. та 5.4.2., якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару.

Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву від 07 травня 2019 року, не заперечував факту встановлення ліміту на рівні "0 грн.", в той час як ставив під сумнів те, що товар являється імпортним або акційним, тому безпідставно при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат застосовано відтермінування на строк 14 днів.

Однак з такими доводами відповідача судова колегія не погодилася, оскільки, як вбачається з долучених до позовної заяви видаткових накладних, предметом поставки були, зокрема, наступні товари ананас, авокадо, банан, груша, виноград (білий, рожевий), ківі, мандарин, помело, помідор, огірок, хурма, а також податкових накладних, що усі ці товари мають імпортне походження.

Крім того, за переконанням суду апеляційної інстанції, наявність прочерків у п.5.5. Договору №060218-02/1П при визначення можливого ліміту заборгованості, свідчить про те, що розмір такого ліміту дорівнює "0", а не взагалі про його відсутність.

Тобто, умовами спірного договору передбачено, що на будь-яку суму прострочення, після відтермінування у 14 або 25 днів (п.5.4 Договору), буде проводитись нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки розрахунку.

Здійснивши перерахунок пені, заявлений до стягнення, викладений у Додатку №1 до заяви про зменшення позовних вимог, враховуючи дати поставок та розмір заборгованості за цими видатковими накладними, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що такий розрахунок арифметично є вірним та проведений з урахуванням відтермінування оплати у 14 днів, на суми заборгованостей, що відповідають матеріалам справи та не оспорювались відповідачем, а терміни нарахування пені правомірно проведені до 19 квітня 2019 року - до моменту звернення з заявою про зменшення позовних вимог.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

7.2. Як вбачається з касаційної скарги, відповідачем оскаржується постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі №903/257/19 в частині стягнення з ТОВ "Пакко Холдинг" на користь ТОВ "Тропік" пені в розмірі 250682,00 грн.

З урахуванням викладеного та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених наведеною ст.300 ГПК, колегія суддів касаційного суду переглядає постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 саме лише в частині стягнення пені в розмірі 250682,00 грн.

7.3. За приписами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

7.4. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у п.8.2.1 Договору №060218-02/1П, сторони встановили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених п.5.4. даного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день затримки розрахунку.

Згідно з п.5.4 Договору №060218-02/1П, оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений п.5.5 договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника кожні 25 календарних днів після його реалізації.

06 лютого 2018 сторонами підписано Договори №1 та №2 про внесення змін, якими Договір поставки доповнено пп.5.4.1. і 5.4.2. та визначено, що оплата за поставку акційного та імпортного товару здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з дати поставки товару шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що сторони, підписавши договір поставки, у п.5.4. Договору встановили загальний строк - 25 календарних днів щодо оплати товару. В той же час, підписавши Договори про внесення змін №1 та № 2, сторони доповнили пункт 5.4. Договору підпунктами 5.4.1. та 5.4.2., якими встановили спеціальний строк - 14 календарних днів щодо оплати акційного та імпортного товару.

7.5. Відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву від 07 травня 2019 року, не заперечував факту встановлення ліміту на рівні "0 грн.", в той час як ставив під сумнів те, що товар являється імпортним або акційним, тому безпідставно при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат застосовано відтермінування на строк 14 днів. (абз.3, а.с.163 т.1)

Однак з такими доводами відповідача суди попередніх інстанцій обґрунтовано не погодилися, встановивши на підставі власної оцінки доказів, що як вбачається з долучених до позовної заяви видаткових накладних, предметом поставки були, зокрема, наступні товари ананас, авокадо, банан, груша, виноград (білий, рожевий), ківі, мандарин, помело, помідор, огірок, хурма, а також податкових накладних, що усі ці товари мають імпортне походження.

Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про неправильність обрахунку позивачем пені виходячи зі строку оплати товару - 14 календарних днів.

7.6. Пункт 5.5 Договору викладено в наступній редакції: "Сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі ---- (-----) грн. у тому числі ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки".

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що наявність прочерків у п.5.5. Договору №060218-02/2п при визначення можливого ліміту заборгованості свідчить про те, що розмір такого ліміту дорівнює "0", тобто, умовами спірного договору фактично передбачено, що на будь-яку суму прострочення після відтермінування у 14 або 25 днів (п.5.4 Договору) буде проводитись нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки розрахунку.

7.7. Здійснивши перерахунок пені, заявлений до стягнення, викладений у Додатку №1 до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.58-60), враховуючи дати поставок: від 26 грудня 2018 року за видатковою накладною №402025, від 27 грудня 2018 року за видатковою накладною №402032, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402041, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402041, від 28 грудня 2018 року за видатковою накладною №402042, від 31 грудня 2018 року за видатковою накладною №402057, від 31 грудня 2018 року за видатковою накладною №402058, від 03 січня 2019 року за видатковою накладною №400012, від 04 січня 2019 року за видатковою накладною №400024, від 08 січня 2019 року за видатковою накладною №400035 та розмір заборгованості за цими видатковими накладними, апеляційний суд визнав, що такий розрахунок арифметично є вірним та проведений з урахуванням відтермінування оплати у 14 днів на суми заборгованостей, що відповідають матеріалам справи та не оспорювались відповідачем, а терміни нарахування пені правомірно проведені до 19 квітня 2019 року - до моменту звернення з заявою про зменшення позовних вимог, а тому суд апеляційної інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що позов в частині стягнення пені підлягає задоволенню.

7.8. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

8.2. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 - без змін.

8.3. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 903/257/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Г. Мачульський

І. Берднік