ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/9024/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.12.2019 року у справі №910/9024/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019, повний текст якого складено та підписано 02.10.2019

у справі №910/9024/19 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 97 897,36 грн.

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) 97 897,36 грн вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовано незабезпеченням відповідачем збереження вантажу під час перевезення, що призвело до недостачі вугілля, вартість якого позивач просить стягнути в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи свої вимоги.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Також, скаржник посилається на те, що суд першої існтнції дійшов до помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними №№53685988, 48106835, 48106819, 48147649 та причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наявності у позивача збитків на суму 97 897,36 грн.

Крім того, скаржник стверджує, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не застосовано ч.2 ст.114 Статуту залізниці та п.27 правил видачі вантажів, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019, справу №910/9024/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19 призначено на 11.12.2019 о 10:00 год.

02.12.2019 від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшло клопотання про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції, проведення якого просить забезпечити, зокрема, у приміщенні Господарського суду Львівській області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції; повідомлено учасників справи, що призначене судове засідання на 11.12.2019 о 10 год. 00 хв. у справі №910/9024/19 буде проводитись в режимі відеоконференції в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденко, 1-А (зал судового засідання №13); доручено забезпечення проведення відеоконференції - Господарському суду Львівської області (79014, м.Львів, вул. Личаківська, 128).

04.12.2019 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

11.12.2019 у судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення прозивача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначеного учасника справа.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», як замовником, та позивачем, як виконавцем, був укладений Договір №30/04, відповідно до умов якого замовник зобов`язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов`язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець, в свою чергу, зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику в строки та на умовах, обумовлених Договором (а.с.24-25 т.1).

31.12.2018 між замовником та виконавцем було укладено додаткову угоду до Договору №30/04, відповідно до якої строк дії Договору було продовжено до 31.12.2019 (а.с.26 т.1).

Позивач відповідно до технічних умов завантажив вугілля кам`яне у такі вагони: №62555602 в кількості 68 400 кг та №65229478 в кількості 67 500 кг за накладною від 05.01.2019 №53685988; №63298509 в кількості 69 500 кг за накладною від 30.01.2019 №48106835; №56970189 в кількості 70 500 кг за накладною від 30.01.2019 №48106819; №53723326 в кількості 69 800 кг за накладною від 02.02.2019 №48147649, та передав вказаний вантаж для перевезення Залізниці.

У відповідості до накладних №53685988, №48106835, №48106819 та №48147649 навантаження здійснено на рівні бортів, поверхня вантажу маркована і ущільнена скребковим розрівнювачем, вантаж у вологому стані (а.с.17-20 т.1).

Відповідно до вказаних вище накладних Залізниця прийняла у позивача на станції відправлення Добропілля Донецької залізниці вугілля кам`яне для перевезення і зобов`язалась доставити його на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці вантажоодержувачу - АТ «ДТЕК Західенерго» (ВП «Бурштинська ТЕС»).

На станції Добропілля Донецької залізниці були складені комерційні акти від 06.01.2019 №493102/2 та №493102/3 (а.с.12-13 т.1).

Згідно із комерційним актом №493102/2 при здійсненні комісійного зважування вагону №62555602 на 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявлено: тара - 24 000 кг, нетто - 56 300 кг, що менше ваги, зазначеної у вантажному документі на 12 100 кг; над 1-2 люками виявлене заглиблення довжиною 1,7 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,7 м, над 7 люком - довжиною 1,2 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,7 м; маркування в місцях заглиблень відсутнє; течі вантажу не було; завідувач вантажним двором по штату відсутній, місця заглиблення помарковано вапном. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що при переважуванні вагону різниці проти цього акта не виявлено; до номеру акта доданий індекс /2.

Відповідно до комерційного акта №493102/3 при здійсненні комісійного зважування вагону №65229478 на 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявлено: тара - 23 000 кг, нетто - 58 600 кг, що менше ваги, зазначеної у вантажному документі на 8 900 кг; над 1, 2 люками виявлене заглиблення довжиною 1,7 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,7 м, над 7 люком - довжиною 1,7 м, шириною 2,8 м, глибиною 0,7 м; в місцях заглиблень маркування відсутнє; течі вантажу не було; завідувач вантажним двором по штату відсутній; місця заглиблення помарковано вапном. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що при переважуванні вагону різниці проти даного акта не виявлено; до номеру акта доданий індекс /3.

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці були складені комерційні акти від 01.02.2019 №450003/14 і №450003/15 та від 05.02.2019 №450003/19 (а.с.14-16 т.1).

Згідно із комерційним актом №450003/14 при переважуванні вагону №63298509 на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагонних вагах виявлено: вага брутто - 81 000 кг, тара - 23 500 кг, нетто - 57 500 кг, що менше ваги, вказаної в документі, на 12 000 кг; над 1-2 люками виявлене поглиблення довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 50-100 см, над 5, 6, 7 люками - довжиною 400 см, шириною 280 см, глибиною 80 см; в місцях поглиблень маркування відсутнє; вагон в технічному відношенні справний; вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті; течі вантажу немає; при повторному зважуванні вагону вага підтвердилась; вантаж, якого бракує, в вагоні поміститися зміг би. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено; до номеру акта доданий індекс /13.

Відповідно до комерційного акта №450003/15 при переважуванні вагону №56970189 на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагонних вагах виявилено: вага брутто - 86 000 кг, тара - 20 900 кг, нетто - 65 100 кг, що менше ваги, зазначеної у документі, на 5 400 кг; над 1-3 люками виявлене поглиблення довжиною 380 см, шириною 280 см, глибиною 80 см, над 7 люком - довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 60 см; в місцях поглиблень маркування відсутнє; в технічному відношенні вагон справний; вагон без дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті; течі вантажу немає; при повторному зважуванні вагону вага підтвердилась; вантаж, якого бракує, в вагоні поміститися зміг би; завідувача вантажним двором за штатним розкладом немає. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що під час перевірки вантажу різниці проти даного акта не виявлено; до номеру акта доданий індекс /14.

Згідно із комерційним актом №450003/19 при переважуванні вагону №53723326 на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагонних вагах виявлено: вага брутто - 87 400 кг, тара - 21 600 кг, вага нетто - 65 800 кг, що менше ваги, зазначеної у документі, на 4 000 кг; над 1-2 люками виявлене поглиблення довжиною 300 см, шириною 280 см, глибиною 60 см; маркування в місці поглиблення відсутнє; вагон в технічному відношенні справний; вагон цільнометалевий, течі вантажу немає; при повторному зважуванні вагону вага підтвердилась; вантаж, якого бракує, в вагоні поміститися зміг би; завідувача вантажним двором за штатним розкладом немає. На станції призначення в розділі Є зроблений запис про те, що під час перевірки вантажу різниці проти даного акта не виявлено; до номеру акта доданий індекс /15.

Після видачі вантажу вантажоодержувачу останній передав право на пред`явлення позовних вимог до Залізниці вантажовідправнику - позивачу, що підтверджується відповідними переуступними підписами на накладних №53685988, №48106835, №48106819 і №48147649.

У відповідності до довідки, виданої позивачем, вартість 1 тонни вугільної продукції, відвантаженої ним (станція Добропілля Донецької залізниці) на адресу АТ «ДТЕК Західенерго» (ВП «Бурштинська ТЕС») (станція Бурштин Львівської залізниці) становить: у вагонах №62555602, №65229478 за накладною №53685988 - 3 122,79 грн з ПДВ; у вагоні №63298509 за накладною № 48106835 та у вагоні №56970189 за накладною №48106819 - 3 074,70 грн з ПДВ; у вагоні №53723326 за накладною №48147649 - 2 506,11 грн. з ПДВ (а.с.22 т.1).

З урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка для вантажів у вологому стані складає 2%, нестача вантажу становить: у вагоні №62555602 - 10 732 кг (12 100 - 1 368) або 10,732 т; у вагоні №65229478 - 7 550 кг (8 900 - 1 350) або 7,55 т; у вагоні №63298509 - 10 610 кг (12 000 - 1 390) або 10,61 т; у вагоні №56970189 - (5 400 - 1 410) 3 990 кг або 3,99 т; у вагоні №53723326 - 2 604 кг (4 000 - 1 396) або 2,604 т.

За розрахунком позивача вартість недостачі (з урахуванням норми природної втрати), виявленої у вагоні №62555602 складає 33 513,78 грн із розрахунку: 10,732 т * 3 122,79 грн; у вагоні №65229478 складає 23 577,06 грн із розрахунку: 7,55 т * 3 122,79 грн; у вагоні №63298509 складає 22 012,56 грн із розрахунку: 10,61 т * 3 074,70 грн; у вагоні №56970189 складає 12 268,05 грн із розрахунку: 3,99 т * 3 074,70 грн; у вагоні №53723326 складає 6 525,91 грн із розрахунку: 2,604 т х 2 506,11 грн.

Таким чином, відповідно до розрахунків позивача загальна вартість недостачі становить 97 897,36 грн (33 513,78 + 23 577,06 + 22 012,56 + 12 268,05 + 6 525,91).

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 97 897,36 грн вартості недостачі вантажу (вугілля), що перевозився за вказаними вище накладними.

Оскаржуване судове рішення мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог щодо незбереження Залізницею вантажу під час перевезення, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, судом першої інстанції здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку вартості нестачі вантажу та встановлено, що у вагоні №63298509 вартість недостачі складає 32 622,57 грн із розрахунку: 10,61 т * 3 074,70 грн, що на 10 610,01 грн більше від суми, заявленої позивачем у позові. Щодо інших вагонів, суд першої інстанції визнав розрахунки позивача вартості нестачі вугілля правильними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст.307 Господарського кодексу України та ст.909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У відповідності до ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.23 Законом України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно із ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі іншому підприємству згідно з Правилами видачі вантажів.

Статтею 113 Статуту передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Згідно із ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами складання актів.

Статтею 130 Статуту передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст.133 Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як встановлено вище, на накладних №№№53685988, №48106835, №48106819 і №48147649 міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера - "ДТЕК Західенерго", скріплений його печаткою, який свідчить про передачу права на пред`явлення позову позивачу, тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить та відповідачє вимогам ст.133 Статуту.

Частиною першою статті 31 Статуту передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до п.28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Згідно із ст.24 Статуту залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено вище, на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці були складені комерційні акти від 06.01.2019 №493102/2 та №493102/3, від 01.02.2019 №450003/14 і №450003/15 та від 05.02.2019 №450003/19, якими зафіксовано нестачу вантажу.

Водночас на станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, оскільки протилежного сторонами не доведено, а саме Залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційні акти не містять відомостей про те, що вагони мають технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Також Залізницею не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що втрата під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобов`язань та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності Залізниці.

Частиною третьою статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч.1 ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи міститься довідка вантажовідправника, згідно з якою вартість 1 тонни вугільної продукції становить: у вагонах №62555602, №65229478 за накладною №53685988 - 3 122,79 грн з ПДВ; у вагоні №63298509 за накладною № 48106835 та у вагоні №56970189 за накладною №48106819 - 3 074,70 грн з ПДВ; у вагоні №53723326 за накладною №48147649 - 2 506,11 грн. з ПДВ.

За приписами частини другої статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу встановлені норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси. Так, зазначеним пунктом передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка для вантажів у вологому стані складає 2%, нестача вантажу становить: у вагоні №62555602 - 10 732 кг (12 100 - 1 368) або 10,732 т; у вагоні №65229478 - 7 550 кг (8 900 - 1 350) або 7,55 т; у вагоні №63298509 - 10 610 кг (12 000 - 1 390) або 10,61 т; у вагоні №56970189 - (5 400 - 1 410) 3 990 кг або 3,99 т; у вагоні №53723326 - 2 604 кг (4 000 - 1 396) або 2,604 т.

З огляду на що, колегією суддів відхиляються доводи скаржника про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не застосувано ч.2 ст.114 Статуту залізниці та п.27 Правил видачі вантажів, що підлягали застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до розрахунків позивача загальна вартість недостачі становить 97 897,36 грн (33 513,78 + 23 577,06 + 22 012,56 + 12 268,05 + 6 525,91).

Приймаючи оскаржуване судове рішення судом першої інстанції при перерахунку вартості недостачі вантажу встановлено, що у вагоні №63298509 вартість недостачі становить 32 622,57 грн, в той час як вартість, обрахована позивачем, становить 22 012,56 грн. Тобто, загальна вартість недостачі вантажу за перерахунком суду першої інстанції становить 108 507,37 грн, тоді як позивачем заявлено до стягнення лише 97 897,36 грн, тобто у меншому розмірі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, що розрахунок вартості недостачі, здійснений позивачем, є невірним, в той же час, враховуючи положення ч.2 ст.237 ГПК України, судом правомірно визнано позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в обсязі, заявленому позивачем.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та наявності збитків позивача у сумі 97 897,36 грн, оскільки за змістом статей 113, 127 Статуту обов`язок доведення відсутності вини у разі втрати вантажу покладено на перевізника, чого останнім зроблено не було, а факт і розмір недостачі підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, колегія суддів відзначає, що позивачем на підставі ст.130, 133 Статуту правомірно подано позов, а посилання скаржника на те, що позивач не є власником вантажу та не подано доказів понесення ним збитків є безпідставним та необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.76-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задовлення позовних вимог у повному обсязі.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Вирховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2018 по справі №910/5497/17, від 21.06.2018 по справ №910/435/17, від 05.07.2018 по справі №910/23348/16, від 24.07.2018 по справі №910/22325, від 07.08.2019 по справі №910/23346/16, від 10.08.2018 по справі №910/22324/16, від 16.10.2019 по справі №910/16904/18.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі №910/9024/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця».

4. Матеріали справи №910/9024/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала