РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/14633/19

За позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА»

до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН»

про стягнення 47 914,16 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» (відповідач) про відшкодування 47914,16 грн шкоди в порядку суброгації, з яких: 47 694,63 грн страхового відшкодування, 219,53 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 суд постановив прийняти позовну заяву Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/14633/19, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

04.11.2019 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання ухвали суду від 24.10.2019 надано інформацію з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо умов Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4197411.

13.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

20.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2019 у справі № 910/2993/19. Клопотання позивача судом задоволене.

20.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого відповідач просив суд витребувати у позивача чек про поштове відправлення № 237.

22.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, згідно якого відповідач просив суд долучити до матеріалів справи відповідь на запит від АТ "Укрпошта" від 13.11.2019, зазначив, що існує необхідність витребування у позивача чеку відправлення № 237.

Відповідь на запит від АТ «Укрпошта» від 13.11.2019 долучена судом до матеріалів справи.

Клопотання відповідача про витребування у позивача чеку про поштове відправлення № 237 судом відхилене.

Судом враховано, що чек про витребування якого просить відповідач в жодному випадку не може довести або спростувати відправку яких саме документів було здійснено позивачем, оскільки відправлення здійснювалось без опису вкладення.

Судом також враховано, що відповідач не заперечує отримання заяви позивача про здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд дослідив, що у позовній заяві позивач посилався на обставини звернення ним до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування № 2857 від 13.05.2018, на підтвердження таких обставин додав до позовної заяви копію цієї заяви та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 237.

Суд дійшов висновку про недодержання позивачем вимог ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу щодо обов`язку позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою від 25.11.2019 суд залишив без руху позовну заяву Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА», встановив спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання належних доказів на підтвердження надіслання відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування № 2857 від 13.05.2018 та доданих до неї документів згідно переліку додатків (зокрема, опису вкладення).

29.11.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, відповідно до якої позивач повідомив суд, що надав всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначив, що не може задовольнити вимогу суду, оскільки опису вкладення у нього не має.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2019 суд продовжив розгляд справи № 910/14633/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 про відкриття провадження у справі № 910/14633/19.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено заяви по суті спору та подані докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 на 489 км 100 м автомобільної дороги М-14 - Одесса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MAN 19», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою № 163654 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Запорізькій області від 08.01.2019.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14.02.2019 у справі № 202/592/19-п, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 .

Пошкоджений автомобіль застрахований у позивача - Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (страховик) на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» № 009022/4100/0000320 від 19.09.2018 (надалі - договір страхування). Строк дії договору страхування визначений 00:00 год. 20.09.2018 до 24:00 год. 19.09.2019.

Згідно ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи та положень статей 512, 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача у порядку суброгації.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією

Аналогічна позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 , та власнику автомобіля завдано шкоду.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3225 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП, складеного Судовим експертом Филем О . П . 08.01.2019, вартість відновлювального ремонту КТЗ та розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 , в наслідок ДТП, становить 55 019,63 грн (надалі - висновок № 3225 від 08.01.2019).

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № 00283120 від 11.04.2019 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 49 694,63 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 082001 від 15.04.2019.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 49 694,63 грн право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що висновок № 3225 від 08.01.2019, страховий акт № 00283120 від 11.04.2019 та платіжне доручення № 082001 від 15.04.2019 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Цивільна відповідальність водія транспортного засобу марки «MAN 19», державний номер НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «WIELTON NW3», державний номер НОМЕР_1 , на момент спірної ДТП була застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4197411.

Відповідно до умов полісу № АМ/4197411 страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «MAN 19», державний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «MAN 19», державний номер НОМЕР_2 , застрахована у відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4197411 то відповідно до наведених положень Закону, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Судом встановлено, що 13.05.2019 позивач направив на адресу відповідача заяву № 24908 на виплату страхового відшкодування, відповідно до якої просив останнього здійснити відшкодування шкоди в розмірі 49 694,63 грн. Вказана заява була отримана відповідачем 20.05.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 03 4.

Судом також встановлено, що заява про виплату страхового відшкодування була подана позивачем впродовж установлених строків.

У відзиві на позовну заяву, поданому 13.11.2019 через відділ діловодства суду, відповідач зазначив, що до вказаної заяви позивачем не долучено жодного підтверджуючого документу, у зв`язку з чим 21.05.2019 відповідачем було направлено на адресу позивача лист за вих. № 01-04-15958 СК «ЕТАЛОН» про необхідність надання документів на підтвердження правомірності викладених в заяві № 2857 від 13.05.2018 вимог. Відповідач стверджує, що вказаний лист залишений позивачем без відповіді та задоволення.

Відповідності до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статей 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За змістом статей 78-79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заперечення, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та необгрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 33-1.1 статті 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено обов`язок страхувальник, іншої особи, відповідальність якої застрахована, водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особи, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у заяві про страхове відшкодування має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах «а» - «ґ» цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме - рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 03 4, підтверджено, що позивач у передбачений чинним законодавством строк звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування. Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Суд відхиляє твердження відповідача стосовно того, що позивачем не було додано до вказаної заяви жодних документів на підтвердження правомірності викладених в заяві № 2857 від 13.05.2018 вимог, оскільки відповідачем не доведено той, факт, що він дійсно не отримував від позивача таких документів. В той же час твердження відповідача про те, що позивач повинен був направити заяву № 2857 від 13.05.2018 з доданими до неї документи з описом вкладення, не приймаються судом в якості належного обгрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язок страхової компанії направляти заяви про страхове відшкодування саме з описом вкладення.

Натомість суд звертає увагу відповідача на те, що положеннями пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язок страховика не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Матеріали справи не містять, а відповідачем не подано жодних доказів, на підставі яких суд може встановити, що відповідачем було прийняте вмотивоване рішення про відмову позивачу у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів направлення на адресу позивача листа № 01-04-15958 СК «ЕТАЛОН» про необхідність надання документів на підтвердження правомірності викладених в заяві № 2857 від 13.05.2018 вимог.

По матеріалам справи судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП, що визначений висновком № 3225 від 08.01.2019, страховим актом № 00283120 від 11.04.2019 по договору страхування та платіжним дорученням № 082001 від 15.04.2019.

Положеннями Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 12) передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АМ/4197411 становить 2 000,00 грн.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 47 694,63 грн (49 694,63 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля, підтверджена висновком № 3225 від 08.01.2019, страховим актом № 00283120 від 11.04.2019 по договору страхування та платіжним дорученням № 082001 від 15.04.2019) - 2 000,00 грн. (франшиза за полісом № АМ/4197411)).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 47 694,63 грн страхового відшкодування підлягає задоволенню повністю в сумі 47 694,63 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача 219,53 грн 3% річних за період з 21.08.2019 по 15.10.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Частини 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга») доданого позивачем до позовної заяви розрахунку 3% річних, судом встановлено, що позивач здійснив нарахування 3% річних відповідно до вимог чинного законодавства України.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 219,53 грн 3% річних за період з 21.08.2019 по 15.10.2019 підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 219,53 грн.

Аналогічна правова позиція по застосуванню норм права в спірних правовідносинах, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі №910/18319/16.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 1 921,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЕТАЛОН» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під`їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А; ідентифікаційний код 20033533) 47 694,63 грн (сорок сім тисяч шістсот дев`яносто чотири гривні 63 коп.) страхового відшкодування, 219,53 грн (двісті дев`ятнадцять гривень 53 коп.) 3% річних та 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 12.12.2019.

Суддя Гумега О.В.