ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа№ 910/8393/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 11.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні"

на рішення господарського суду міста Києва

від 24.09.2019 (повний текст складено 02.10.2019)

у справі №910/8393/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп"

про стягнення заборгованості у розмірі 180000 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні"

про стягнення боргу в сумі 57900 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до господарського суду міста Києва з первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення заборгованості у розмірі 180 000,00 грн. за договором оренди залізничних вагонів від 01.10.2018 № 01/10-МТГ.

Первісні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до платіжного доручення від 01.11.2018 № 2115 позивачем за первісним позовом перераховано на рахунок відповідача за первісним позовом грошові кошти в сумі 180 000,00 грн., однак останнім вагони на вказану суму позивачеві за первісним позовом не передані, чим на думку позивача за первісним позовом було порушено зі сторони відповідача за первісним позовом договірні зобов`язання.

Від відповідача за первісним позовом до господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява про стягнення штрафних санкцій у розмірі 141 214,84 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2019 повністю відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп" про стягнення 180 000,00 грн та у зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" про стягнення боргу в сумі 57 900,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/8393/19 в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп" про стягнення 180000 грн. Ухвалити нове рішення у справі №910/8393/19 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп" про стягнення 180000 грн. Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп".

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі позивач за первісним позовом наголошував на тому, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог неправильно визначені правовідносини сторін, як наслідок, місцевим господарським судом зроблено неправильні висновки і не вірно застосовані норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом зазначив, судом першої інстанції залишено поза увагою докази про відсутність факту користування позивачем за первісним позовом вагонами.

Крім цього, на думку позивача за первісним позовом за умов п. 4.5. договору орендна плата розраховується виходячи з фактичного часу роботи кожного вагону, а не права оренди як це вказано відповідачем за первісним позовом.

Також, позивач за первісним позовом зазначив, що самовільне збирання рухомого майна відповідачем за первісним позовом в даному випадку по суті є припиненням правовідносин найму, так як вагони використовувались третіми особами та відповідачем за первісним позовом, яке отримувало за це плату.

Окрім цього, позивач за первісним позовом зауважив, що відповідно до платіжного доручення від 01.11.2018 №2115 ним було перераховано на користь відповідача грошові кошти в сумі 180 000 грн не за конкретним актом чи рахунком, а у вигляді передплати, тому на думку позивача за первісним позовом зараховувати вказану оплату за ті чи інші послуги без його згоди відповідач за первісним позовом вагонів не мав права.

Разом з цим, позивач за первісним позовом стверджував що питання щодо розірвання чи припинення спірного договору у нього не виникало, оскільки згідно із умовам договору, який за твердженням позивача за первісним позовом є загальним, а не до конкретного визначеного в ньому майна, тому позивач за первісним позовом мав можливість у разі необхідності отримати інші вагони в оренду згідно вказаного договору, але така необхідність у нього не виникала.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, орендна плата сплачується не за фактичний час роботи кожного вагону, як вказує позивач за первісним позовом у апеляційній скарзі, а за кожен місяць перебування вагонів в оренді (п. 4.4 договору), виходячи зі ставки 650,00 грн за добу (п. 4.2. договору).

Також, відповідач за первісним позовом самовільно не забирав вагони у позивача за первісним позовом, оскільки в наданій позивачем за первісним позовом інформації про операції з вагонами відповідач за первісним позовом не вказаний в якості одержувача вагонів від позивача за первісним позовом на відповідній залізничній станції, а сам позивач за первісним позовом теж не вказаний в якості платника залізничного тарифу, як того вимагають умови п. 2.3 договору.

Разом з цим, відповідач за первісним позовом стверджував, що позивачем за первісним позовом в акті наданих послуг № 9 від 30.11.2018 складеному та підписаному останнім визнано факт отримання від відповідача за первісним позовом послуг оренди у листопаді 2018 року в сумі 27 300,00 грн., тому відповідач за первісним позовом повністю не погоджується з первісними позовними вимогами стосовно стягнення з нього на користь позивача за первісним позовом суми у розмірі 180 000,00 грн.

Таким чином, за твердженням відповідача за первісним позовом вищенаведені доводи та докази вказують на те, що первісні позовні вимоги та доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Короткий зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів

В обґрунтування відповіді на відзив на апеляційну скаргу, позивач за первісним позовом заперечував проти доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу підтримуючи свою позицію висвітлену у апеляційній скарзі.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/8393/19; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 11.12.2019.

В судове засідання, яке відбулося 11.12.2019, з`явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні".

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

01.10.2018 між позивачем за первісним позовом (за договором - орендар) та відповідачем за первісним позовом (за договором - орендодавець) укладено договір оренди залізничних вагонів № 01/10-МТГ (далі - договір), яким орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти залізничні вагони (далі по тексту - РС, вагони або рухомий склад) у користування за плату на строк, передбачений цим договором, для перевезення вантажів. (пункт 1.1 договору).

Вагони, що передаються в оренду, повинні бути в технічному та комерційному стані, придатному для використання за цільовим призначенням, укомплектовані вузлами і деталями (колісними парами, боковими рамами візків, надресорними балками), номери яких відповідають довідці комплектації вагона (форма 2731)(пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 4.2 договору, вартість оренди одного вагону складає 650,00 грн. з урахуванням ПДВ, за один вагон на добу. Неповну добу сторони приймають за повну.

Згідно з пункту 4.4 договору, орендна плата сплачується орендарем у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця у наступному порядку:

- 100% передплата за оренду вагона (ів) за перший та останній місяці оренди впродовж 3-х банківських днів з дати одержання в електронному вигляді рахунку орендодавця, який направляється орендарю в день отримання в електронному вигляді від орендаря листа, передбаченого абзацом 2 пункту 2.1 цього договору;

- за подальші місяці оренди орендар здійснює оплату на підставі рахунків орендодавця у формі 100% передплати, яка підлягає перерахуванню орендодавцеві до 5 (п`ятого) числа поточного місяця оренди.

Згідно з пунктом 4.5 договору, орендна плата розраховується, виходячи з фактичного часу роботи кожного вагону впродовж звітного періоду за вирахуванням часу знаходження вагонів в планових видах ремонту, який підтверджується довідками ВУ-23, ВУ-36 (дати складання довідок вважаються днями орендного користування), виданих вагоноремонтними підприємствами, які здійснювали ремонт вагону.

Відповідно до пункту 8.1 договір діє до 31.12.2018 з можливістю пролонгації.

Актами прийому-передачі від 03.10.2018 № 1 та від 12.10.2019 № 2 до договору орендодавець передав, а орендар прийняв вагони №58781451, 58782723, 58782822, 58781360, 59581603, 59581678.

Актом зазначено, що вказані вище вагони технічно справні, придатні для використання. Претензій щодо кількості та технічного стану вагонів орендар не має.

З урахуванням умов пункту 2.1 договору, датою початку оренди вагонів №№58781451, 58782723, 58782822 є 03.10.2018, а вагонів №№58781360, 59581603, 59581678 - 01.10.2018.

Відповідачем за первісним позовом був виписаний рахунок № 80 від 01.10.2018 на суму 97500,00 грн на передплату орендної плати, відповідно до договору оренди залізничних вагонів № 01/10- МТГ.

Позивач за первісним позовом здійснив 23.10.2018 передплату в сумі 95 550,00 грн, що вбачається із виписки з банківського рахунку від 08.07.2019.

31.10.2018 відповідачем за первісним позовом складений акт наданих послуг щодо надання вагонів №№58781451, 58782723, 58782822, 58781360, 59581603, 59581678 на загальну суму 95 550,00 грн.

Відповідачем за первісним позовом виписаний рахунок № 87 від 25.10.2018 на суму 183 300,00 грн на передплату орендної плати відповідно до "договору оренди".

31.10.2018 відповідачем за первісним позовом складено акти наданих послуг щодо надання вагонів №№58781451, 58782723, 58782822, 58781360, 59581603, 59581678 №9 на суму 50 700,00 грн, №10 на суму 66 300,00 грн, №11 на суму 120 900,00 грн.

13.12.2018 відповідачем за первісним позовом направлено на адресу позивача за первісним позовом акт наданих послуг від 30.11.2018 № 9.

31.01.2018 відповідач за первісним позовом листом 31-02/19 вих (без доказів надсилання) повідомив позивача за первісним позовом про надсилання акту №9 від 30.11.2018.

04.06.2019 позивач за первісним позовом звернувся до відповідача за первісним позовом з листом №193 про повернення 180000,00 грн переплати.

05.07.2019 відповідач за первісним позовом звернувся до позивача за первісним позовом з вимогою №05/07 про сплату 57900,00 грн на підставі актів № 9, 10, 11.

09.07.2019 відповідачем за первісним позовом направлено позивачу за первісним позовом акти наданих послуг від 30.11.2018 № 9, від 29.12.2018 № 10 і від 31.12.2018 № 11.

Відповідно до платіжного доручення від 01.11.2018 № 2115 орендарем перераховано на користь орендодавця грошові кошти в сумі 180 000,00 грн.

Таким чином, даний спір виник у зв`язку з тим, що відповідач відмовляється повертати переплачені позивачем за первісним позовом кошти у розмірі 180 000,00 грн., що є на думку скаржника порушенням умов спірного договору.

Рішенням господарського суду міста Києва повністю відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп" про стягнення 180 000,00 грн та у зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" про стягнення боргу в сумі 57 900,00 грн.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, предметом розгляду в апеляційній інстанції є законність відмови у задоволенні первісних позовних вимог стосовно стягнення 180 000,00 грн.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Монотранс Груп", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або зміна умов не допускається.

У відповідності до положень абзацу першого частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За статтею 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частини 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі в оренду відповідачем за первісним позовом та прийняття позивачем за первісним позовом, також підтверджується часткова оплата за оренду вагонів та їх повернення до власника на підставі актів прийняття.

Відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів неможливості користування вагонами, оскільки сторонами не надано довідки ВУ-23, ВУ-36 виданої вагоноремонтними підприємствами, які здійснювали ремонт вагону. Доказів повернення вагонів з орендного користування теж до суду першої інстанції не надано. Крім того, акти №3 від 06.11.2018 та №4 від 08.11.2018 не підписані, доказів їх своєчасного надсилання/надання відповідачеві за первісним позовом матеріали справи не містять.

Окрім того, поданими позивачем за первісним позовом накладними стверджується, що відповідач за первісним позовом був відправником вагонів в листопаді 2018, однак не надано накладних за попередній період, що б довести, що попередні відправлення були здійснені від імені позивача за первісним позовом, що позбавило суд першої інстанції можливості достовірно встановити обставини користування вагонами і оформлення провізних документів.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зокрема, з тим, що з наданих інформацій вагонних операцій не вбачається хто був відправником вагонів, а отже не доводить, що вагони були вилучені самовільно орендодавцем і ним використовувались на власний розсуд.

Водночас користування вагонами орендарем чи їх, на його власний розсуд, не використання до закінчення дії договору оренди не є підставою для повернення передплачених коштів, оскільки позбавляє орендодавця того на що він розраховував укладаючи договір та надаючи майно в оренду.

Також, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що відповідно до платіжного доручення №2215 від 01.11.2018 на суму 180 000,00 грн в призначенні платежу вказано саме орендна плата за вагони, згідно договору №01/10-МГТ від 01.10.2018 (арк. справи 19 Том 1).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи не доведено порушення прав чи інтересів позивача за первісним позовом внаслідок переплачених коштів відповідачеві за первісним позовом.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав недоведеними обставини, на які позивач за первісним позовом посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, та зробив вірний висновок, що заявлені позивачем за первісним позовом позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальна транспортна компанія в Україні" залишити без задоволення на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/8393/19 - без змін.

Матеріали справи №910/8393/19 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.12.2019.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала