номер провадження справи 27/150/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 Справа № 908/2011/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Вольфсон (69063 м. Запоріжжя, вул.Олександрівська, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 39582451)

про стягнення 638 304 грн. 26 коп.

за участю

представника позивача: Остапенко С.Л., ордер АР № 1002627 від 05.09.2019

представник відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

08.08.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Вольфсон 638 304 грн. 26 коп. вартість непереданого пального.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2011/19 та визначено до розгляду судді Дроздової С.С.

Ухвалою суду від 13.08.2019, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 9082011/19, присвоєно справі номер провадження 27/150/19 та призначено підготовче судове засідання на 05.09.2019.

Ухвалою суду від 05.09.2019, відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче провадження було відкладено на 01.10.2019.

Ухвалою суду від 01.10.2019, строк підготовчого провадження на підставі ст. 177 ГПК України було продовжено на 30 днів до 13.11.2019, підготовче засідання відкладено відповідно до ст. 183 ГПК України на 06.11.2019.

06.11.2019 у підготовчому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги на підставах викладених у позовні заяві. Надав суду докази повторного направлення на адресу відповідача копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою суду від 06.11.2019, відповідно до ст. 185 ГПК України, підготовче провадження закрито та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні 21.11.2019.

Ухвалою суду від 21.11.2019 на підставі ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи до 02.12.2019.

У судовому засіданні 02.12.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 02.12.2019, відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Технічна фіксація здійснюється на комплексі "Акорд".

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам позивача та відповідача, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

02.12.2019 представник позивача заявив клопотання щодо долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке судом прийнято, підтримав заявлені вимоги, на підставах викладених у позовній заяві, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з`являвся, про поважні причини неявки суд не повідомляв, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, ухвали, які надсилались на його адресу повернулись до суду з позначкою пошти: «за закінченням встановленого строку зберігання».

В засіданні суду 02.12.2019 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 02.12.2019, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Справу розглянуто в порядку ст. 178 ГПК України, відповідно до якої, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Заслухавши представника позивача, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (НЕК «Укренерго») є юридичною особою, що створена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у Приватне акціонерне товариство».

НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» (Постачальник) укладено Договір поставки від 29.06.2017 № 11-1/1776-17 (Договір).

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 29.05.2019 здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - відповідача, зокрема, змінено повне найменування юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Рітейл» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вольфсон».

Відповідно до п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити (передати) Покупцю у порядку та строки, що встановлені Договором, Пальне, паливні смарт-картки, на яких обліковується це Пальне, організовувати та забезпечувати передачу (поставку) Покупцю Пального, за ціною, у кількості, асортименті, з характеристиками (якістю), порядку та строки згідно з Додатком 1 до Договору (Специфікація), іншими умовами Договору, а Покупець зобов`язується здійснити на умовах Договору оплату Пального, паливних смарт-карток.

Згідно з п. 2.4 Договору, ціна Договору відповідно до Специфікації становить 2 846 945,00 грн. з ПДВ, при цьому вартість відповідального зберігання пального Постачальником протягом строку паливних старт-карток включено до ціни Пального, ціни Договору відповідно.

Передачу товару вартості в сумі 2846945 грн. з ПДВ підтверджує видаткова накладна № ТРН-001371 від 07.07.2017, підписана обома сторонами без заперечень та зауважень, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

02.08.2017 Покупець оплатив повну вартість пального відповідно до рахунку-фактури Постачальника від 07.07.2017 № ТР-0012398, про що свідчить належним чином засвідчена копія платіжного доручення, яка міститься в матеріалах справи.

Приписами п. 4.2 Договору визначено місце передачі пального - через мережу автозаправних станцій згідно з визначеним Сторонами переліком (далі - АЗС), на яких здійснюється відпуск Пального (шляхом заправки автотранспорту) за пред`явленими Покупцем (Довіреними особами Покупця) паливними смарт-картками.

Відповідно до приписів п. 4.6 Договору право власності на Пальне переходить від Постачальника до Покупця в момент приймання-передачі паливних смарт-карток. Прийняте Пальне знаходиться на відповідальному зберіганні у Постачальника, про що сторонами під час передачі Покупцю паливних старт-карток складається двосторонній акт приймання-передачі пального на відповідальне (без додаткової оплати) зберігання Постачальнику (із зазначенням в цьому акті найменування Пального, його кількість, ціни), до моменту фактичної передачі Пального на АЗС Покупцю (протягом строку використання паливних старт-карток).

Враховуючи зазначене, згідно з актом приймання-передачі товару № ТРН-001371 від 07.07.2017 Постачальник отримав паливні смарт-картки; одночасно підписано акт прийому-передачі товару, акт приймання-передачі пального на відповідальне зберігання, належним чином завірені копії містяться в матеріалах справи.

Позивач вказує, що з листопада 2018 року Покупцем зафіксовано багаторазові випадки відмови у передачі пального на АЗС із погодженого Сторонами переліку. При цьому працівники АЗС в якості підстави для відмови посилались на відсутність договорів з відповідачем або невиконання ним зобов`язань, несплату коштів. У підсумку відпуск пального позивачу на АЗС повністю припинено. Відповідач своє зобов`язання щодо передачі пального не виконує.

Позивач вказав про фактичну кількість і вартість пального, у т.ч. оплаченого, але досі не отриманого позивачем через мережу АЗС, а саме:

А-92: придбано та оплачено в кількості 2100 л, вартістю 45990 грн., фактично отримане АЗС в кількості 2100 л, вартістю 45990 грн., не отримане на АЗС в кількості 0 л, 0 грн.;

А-95 (євро4): придбано та оплачено в кількості 75400 л, вартістю 1677649,99 грн., фактично отримане АЗС в кількості 60251,49 л, вартістю 1340595,65 грн., не отримане на АЗС в кількості 15148,51 л, 337054,34 грн.;

А-95 (євро5): придбано та оплачено в кількості 46500 л, вартістю 1056480 грн., фактично отримане АЗС в кількості 33240,77 л, вартістю 755230,29 грн., не отримане на АЗС в кількості 13259,23 л, 301249,71 грн.;

ДП: придбано та оплачено в кількості 3300 л, вартістю 66825,01 грн., фактично отримане АЗС в кількості 3299,99 л, вартістю 66824,80 грн., не отримане на АЗС в кількості 0,01 л, 0,21грн.

Отже, загальний розмір не отриманого пальна на АЗС складає 638304 грн. 26 коп.

Позивач послався на те, що відповідач жодних пояснень щодо причин неможливості отримання пального не надавав; жодних змін до узгодженого переліку АЗС сторонами не вносилось.

Відповідно до п. 4.13 Договору у разі виявлення протягом строку користування паливними смарт-картками порушення їх придатності (якості) Постачальник зобов`язаний без додаткової оплати Покупцем вжити заходів щодо усунення недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією від 27.02.2019 № 01/6849, у якій, зокрема, просив негайно забезпечити належне виконання зобов`язань за Договором і можливість безперешкодного отримання Покупцем)пального на всіх АЗС із переліку, викладеного у Додатку № 2 до Договору; проте відповіді на претензію матеріали справи не містять.

Також позивач зазначив, що на його запити не було надано відповіді ТОВ «Техойл Трейд», з яким у ТОВ «Техойл Рітейл» було укладено Договір поставки товарів за паливними картками від 03.04.2017 № СК-0304-17/10, копія запиту міститься в матеріалах справи. На адвокатські запити представника позивача всі підприємства-власники АЗС, які надали відповіді, підтвердили, що не мають зобов`язань щодо відпуску пального за смарт-картками ТОВ «Техойл Трейд», у зв`язку з відсутністю договірних відносин з відповідачем або невиконанням зобов`язань з його сторони, копії листів-відповідей містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що, зокрема: ПІІ «АМІК Україна» зазначило, що зобов`язання ПІІ «АМІК «Україна» по відпуску пального ТОВ «Техойл Рітейл» не існують, договорів про постачання пального за паливними картами не підписано; ПП «Адора»: зобов`язання між ПП «Адора» та ТОВ «Техойл Рітейл» виконані у повному обсязі; ПАТ «Лисичанськнафтопродукт»: не існує зобов`язань відпускати пальне особам, які пред`являють паливні смарт-картки, видані ТОВ «Техойл Рітейл»; ТОВ «УТН-Нафта»: договірні відносини з ТОВ «Техойл Рітейл» відсутні; ніяких зобов`язань перед ТОВ «Техойл Рітейл» немає; підстав для відпуску товару пред`явнику паливних смарт-карток, виданих ТОВ «Техойл Рітейл», немає.

Приписами п. 4.6 Договору передбачено, що прийняте Пальне знаходиться на відповідальному зберіганні у Постачальника до моменту фактичної передачі Пального на АЗС Покупцю.

Відповідно до п. 4.3 Договору передача Покупцю паливних смарт-карток та Рахунку на Пальне є свідченням того, що весь обсяг Пального поставлено в мережу АЗС для Покупця.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує зобов`язання і не забезпечує передачу пального позивачу, всупереч п.п. 4.3, 4.6 Договору, відповідач не забезпечив зберігання пального, фактично оплачене позивачем пальне у мережі АЗС відсутнє.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбав пальне на загальну суму 2846945 грн., відповідно до платіжного доручення № 687 від 02.08.2017, на підставі рахунку, копії яких містяться в матеріалах справи.

На підставі акту приймання-передачі пального на відповідальне зберігання від 07.07.2017, Постачальник прийняв, а Покупець передав нафтопродукти в розмірі 2846945 грн. на відповідальне зберігання.

Частиною 1 ст. 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 952 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Приписами п. 4.6 Договору передбачено, що прийняте Пальне знаходиться на відповідальному зберіганні у Постачальника до моменту фактичної передачі Пального на АЗС Покупцю.

Згідно з п. 4.3 Договору якість паливних смарт-карток повинна забезпечити можливість Покупцю отримати на АЗС Пальне відповідно до Договору.

Постачальник порушив свої зобов`язання за Договором, адже не забезпечив передачу пального на АЗС відповідно до переліку, наведеного в Додатку 2 до Договору.

За таких обставин, загальна сума заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Вольфсон перед Приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія Укренерго складає 638304 грн. 26 коп.

Відповідач доказів виконання зобов`язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми у повному обсязі не надав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 638304 грн. 26 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренергоє обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Вольфсон, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вольфсон (69063 м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 39582451) на користь Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (01032 м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) грошові кошти в розмірі 638 304 (шістсот тридцять вісім тисяч триста чотири) грн. 26 коп., 9 574 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн. 57 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 12.12.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова