ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа№ 910/8977/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Гузир І.А.,

представників сторін:

позивача: Деруга Н.О.,

відповідача: Перевозник П.М.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 (повний текст рішення складено 30.09.2019)

у справі № 910/8977/19 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»

до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

про зобов`язання відвантажити зерно вартістю 299.947,20 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8977/19 від 25.09.2019 позов задоволено повністю: зобов`язано Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відвантажити Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд" зерно пшениці 6 класу 2017 року врожаю у кількості 71,416 тонни загальною вартістю 299.947,20 грн, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 4.499,21 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять, а відповідач в свою чергу не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження факту повернення позивачу переданого на підставі Договору складського зберігання №8-3/3Б/2016 від 28.07.2016 зерна пшениці 6 класу 2017 року врожаю у кількості 71,416 тонни (прийняття якого зерновим складом оформлено складською квитанцією № АЦ 510412, дата видачі 30.08.2017).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі № 910/8977/19 повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі № 910/8977/19.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд не надав належної оцінки факту недодержання позивачем порядку та умов відвантаження зерна, передбачених договором від 28.07.2016, а також факту порушення позивачем умови договору щодо своєчасності оплати вартості послуг. Зокрема, апелянт вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що у позивача не виникло зобов`язання з надання відповідачу нової заяви на відвантаження зерна з повним пакетом документів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказане рішення без змін.

В судовому засіданні 18.12.2019 представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 28.07.2016 між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Зерновий склад) та Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (Поклажодавець) був укладений Договір складського зберігання зерна № 8-З/ЗБ/2016 (з протоколом розбіжностей, далі - Договір), відповідно до умов якого Поклажодавець зобов`язаний був передати зерно, а Зерновий склад зобов`язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим Договором.

За умовами п. п. 1.2, 1.3 Договору зерно - це плоди зернових і гречки, насіння зернобобових, які використовуються для харчових, кормових та технічних цілей.

Кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються Зерновим складом Поклажодавцю відповідно до умов Договору.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що Зерновий склад приймає від Поклажодавця зерно, забезпечує кількісне і якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна Поклажодавцю.

Відповідно до п. 3.2 Договору Зерновий склад видає Поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання.

У п. 3.3 Договору зазначено, що Поклажодавець зобов`язаний своєчасно розраховуватись за надані йому послуги з приймання, оформлення, зберігання, відвантаження зерна та надання додаткових послуг, пов`язаних зі зберіганнями зерна.

Після закінчення строку зберігання зерна Поклажодавець зобов`язаний забрати зерно із Зернового складу не пізніше останнього дня граничного строку зберігання, вказаного в п. 12.1 Договору (п. 3.4 Договору).

Відповідно до 4.12 Договору складський документ видається Зерновим складом на кожну партію зерна, що приймається на зберігання, за кожен день, згідно реєстру складських документів.

За умовами п. 6.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) не пізніше ніж за 10 робочих днів до запланованої дати відвантаження зерна Поклажодавець зобов`язаний письмово повідомити про це Зерновий склад (у тому числі перелік транспортних засобів, водіїв та експедиторів за 2 дні). Кількість, вага та спосіб відвантаження зерна узгоджується Поклажодавцем із Зерновим складом шляхом складання графіку з урахуванням технічних можливостей Зернового складу, погодних умов та інших факторів.

Згідно з п. п. 6.2, 6.3 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) Поклажодавець здійснює зазначене повідомлення Зернового складу про намір відвантажити зерно шляхом надання Заявки на відвантаження зерна (форма Заявки - Додаток № 4 до Договору).

Відпуск зерна здійснюється Зерновим складом партіями на підставі письмової заяви Поклажодавця із зазначенням найменування зерна, його кількості (ваги), назви експедитора, виду транспорту та дату відвантаження згідно з погодженим графіком.

У п. 6.8 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) відвантаження зерна проводиться після повної оплати Поклажодавцем послуг Зернового складу, включно з оплатою послуг з відвантаження зерна за мінусом 10% від вартості.

Доказом виконання Зерновим складом обов`язку з відвантаження партії зерна належної кількості та якості є підписана представником Поклажодавця товарно-транспортна накладна (1ТН), погашена складська квитанція, виправлення в тексті яких не допускається (п. 6.15 Договору).

Відповідно до п. п. 9.1, 9.4 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) послуги Зернового складу з відвантаження надаються за умови попередньої оплати в розмірі 90 %, остаточний розрахунок проводиться за фактично виконаними роботами.

Поклажодавець сплачує вартість послуг Зернового складу щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги. Оплата здійснюється з розрахунку залікової ваги зерна. У випадку, якщо фактична вага зерна внаслідок проведення доробки чи природного убутку відрізняється від залікової, що підтверджується відповідним актом-розрахунком, наданим Поклажодавцю, оплата за зберігання з моменту підписання такого акта здійснюється з розрахунку фактичної ваги зерна, вказаній у такому акті.

За мовами п. п. 12.1, 12.2 Договору строк зберігання зерна - до подання Поклажодавцем вимоги про його повернення; але в усякому разі, повернення зерна Поклажодавцеві відбувається не пізніше 31.05.2017 (граничний строк зберігання). Граничний строк зберігання зерна, передбачений й п. 12.1 Договору, в межах загального строку дії даного Договору може бути продовжений виключно шляхом укладення Додатковї угоди до даного Договору.

Зерновий склад зобов`язаний письмово не пізніше ніж за 7 днів до закінчення граничного строку зберігання зерна попередити Поклажодавця про його закінчення та визначити строк відвантаження зерна (п. 12.3. Договору).

Відповідно до п. 14.1 Договору він набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.05.2017.

Сторонами укладений Додаток № 1 до Договору від 28.07.2016, яким узгоджені тарифи на послуги Зернового складу.

Додатковими угодами до Договору від 28.07.2016 № 1 від 15.09.2016, № 2 від 01.11.2016, № 3 від 28.12.2016, № 4 від 18.05.2017, № 5 від 29.05.2017, № 6 від 06.07.2017, № 7 від 12.12.2017, № 8 від 16.03.2018 та № 9 від 21.05.2018 Сторони вносили зміни до Договору щодо вимог до якості зерна, тарифів на послуги зернового складу, строку зберігання, юридичних адрес сторін.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв пшеницю м`яку 6 класу, урожаю 2017 року, в загальній кількості 833,656 тонни, на підтвердження чого видані Складські квитанції № 186 від 30.08.2017 (серія АЦ № 510412) на 271.720 кг та № 414 від 12.02.2018 (серія АЧ № 224340) на 561.936 кг.

Також на виконання умов Договору відповідач направив позивачу листа № 93 від 19.04.2018 з попередженням про закінченням граничного терміну зберігання зерна та вимогою його забрати.

У відповідь листом № 07-02/3/767 позивач запропонував продовжити термін дії договору до 30.06.2018.

Додатковою угодою № 9 від 21.05.2018 сторони виклали в новій редакції п. 12.1 та 14.1 Договору, погодивши строк зберігання зерна - до подання Поклажодавцем вимоги про його повернення, але, в усякому разі, повернення Зерна Поклажодавцю відбувається не пізніше 30.06.2018 (граничний строк зберігання).

22.05.2018 позивач направив Зерновому складу заявку на відвантаження зерна, оформлену відповідно до вимог укладеного сторонами Договору, про відвантаження залізничним транспортом у строк не пізніше 30.06.2018 зерна в кількості 833,656 тонни, із зазначенням уповноваженої на отримання особи та транспортної організації.

У період з 07.06.2018 по 13.06.2018 відповідач здійснив відвантаження зерна в кількості 761,750 тонни, що підтверджується актом наданих послуг №0000136 від 10.07.2018 (підписаним між позивачем та експедитором - ТОВ "Озмантус"), залізничними накладними № 43099084, № 43099142, № 43154665, № 43154608, № 43172915, товарно-транспортними накладними № 122 від 07.06.2018, № 123 від 11.06.2018, № 124 від 13.06.2018.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 14.06.2018, в якому повідомив, що станом на 13.06.2019 Зерновий склад завантажив 11 вагонів зерном загальною кількістю 762,240 тонни, у період з 13.06.2018 по 14.06.2018 один з вагонів не завантажується. Також позивач просив Зерновий склад повідомити про причини затримки та вказати конкретний період готовності здійснити відвантаження залишку зерна.

Крім того, листом № 13/20-03/3-2 позивач просив Зерновий склад надати 19.06.2018 доступ його працівникам до залишків зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року з метою перевірки кількісних та якісних показників.

19.06.2018 позивач склав Акт недопущення до перевірки зерна, з якого вбачається, що 19.06.2018 представнику позивача відмовлено в допуску до перевірки наявності зерна за місцем зберігання за адресою: Чернігівська обл., м. Ічня, вул. Вокзальна, 140.

В подальшому, листом від 29.08.2018 позивач повідомив відповідача, що станом на 29.08.2018 на Зерновому складі має зберігатися залишок зерна в кількості 71,416 тонни, щодо вказаного залишку не було видано складської квитанції, не допущено представника позивача 19.06.2018 до проведення перевірки наявності залишку зерна за місцем зберігання. Крім того, позивач просив 03.09.2018 надати доступ до залишків зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року з метою перевірки його кількісних та якісних показників, а також надати оригінал складської квитанції.

Позивач направив Зерновому складу Заявку від 05.11.2018 на відвантаження зерна, в якій, посилаючись на часткове відвантаження відповідачем зерна, просив внести зміни до Заявки від 22.05.2018, зменшивши кількість зерна на відвантаження залізничним транспортом до 762,240 тонни, додавши строк відвантаження - до 31.12.2018 включно, змінивши кількість до відвантаження зерна автотранспортом - до 71,416 тонни із зазначенням транспортної організації.

22.11.2018 позивач звернувся до відповідача (юридичної особи) з листом № 02-08/3/2348, в якому зазначив про часткове отримання зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 762,240 тонни та просив посприяти у здійсненні відвантаження 71,416 тонни зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року.

Також 29.11.2018 позивач направив на адресу відповідача за місцем зберігання зерна лист від 26.11.2018 з вимогою відвантажити залишок зерна на підставі дозволу-довіреності від 22.05.2018 в кількості 71,416 тонни з урахуванням заяви від 05.11.2018 та надати відповідно до п. 6.1 Договору графік відвантаження зерна із зазначенням кількості (ваги), строків та способу відвантаження зерна.

У відповідь на лист позивача від 22.11.2018 відповідач (лист від 21.12.2018) повідомив, що викладені у листі обставини потребують додаткової перевірки і питання буде вирішено після її проведення.

03.09.2018 позивач склав Акт про відмову від вантаження зерна. З нього вбачається, що позивачеві відмовлено у відвантаженні зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року, від підпису Акта представник відповідача відмовився, про що складено відповідний акт.

Позивач направив Зерновому складу Коригуючу заяву від 02.01.2019 на відвантаження зерна, в якій Поклажодавець, посилаючись на часткове відвантаження відповідачем зерна, просив внести зміни до заявки від 22.05.2018, змінивши строк відвантаження до 31.01.2019 включно, зменшивши кількість зерна на відвантаження залізничним транспортом до 762,240 тонни, змінивши кількість до відвантаження зерна автотранспортом до 71,416 тонни із зазначенням транспортної організації.

15.01.2019 позивач направив відповідачу вимогу № 02-08/3/47, в якій просив відвантажити в строк до 30.01.2019 зерно 6 класу врожаю 2017 року в кількості 71,416 тонни.

30.01.2019 позивач склав Акт відмови у відвантаженні зерна, з якого вбачається, що позивачеві відмовлено у відвантаженні зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року. Від підпису Акта представник відповідача відмовився, про що складено відповідний акт.

Відповідач надав відповідь від 26.02.2019 на вимогу позивача про відвантаження зерна, якою відмовив в її задоволенні з посиланням на недодержання порядку отримання зерна, а саме надання коригуючої заяви, що не передбачено умовами Договору. Крім того, відповідач з посиланням на умови Договору вказує на наявність заборгованості за послуги зберігання, що унеможливлює відвантаження зерна, запропонував підписати акти здачі-приймання робіт, сплатити наявну заборгованість, оформити належним чином заявку та погодити графік відвантаження залишку зерна.

Позивач у відповідь листом від 19.03.2019 повідомив, що він дотримався положень Договору, надав усі необхідні документи для одержання зерна, запропонував надати графік відвантаження, але вимоги були проігноровані відповідачем. Щодо такої підстави відмови у відвантаженні як наявність заборгованості за послуги зберігання, то позивач запевнив, що оплата послуг буде здійснена до першої дати відвантаження, зазначеної в графіку відвантаження зерна. Зважаючи на наведене, позивач вимагав виконати заяву на відвантаження зерна від 22.05.2018 № 10/167 у повному обсязі та надати графік на відвантаження зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 71.416 тонни у максимально стислі строки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив поставки залишку зерна 6 класу врожаю 2017 року в кількості 71,416 тонни вартістю 299.947,20 грн, яка визначена на підставі ринкових цін на зернові культури урожаю 2018/1019 років по Чернігівській області станом на 05.07.2019 відповідно до довідки Аграрної біржи.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що підставою для відмови у відвантаженні зерна стало недодержання Позивачем порядку та умов відвантаження зерна, передбачених Договором від 28.07.2016, а саме: ненаправлення письмового повідомлення про відвантаження зерна; неузгодження графіку відвантаження зерна; неповідомлення про перелік транспортних засобів, водіїв, експедиторів, які мають бути задіяні для відвантаження зерна; ненадання заявки на відвантаження встановленої форми; ненадання оригіналу першого примірнику складського документа на зерно пшениці у кількості 71,416 тонни та довіреності на його отримання. Також відповідач стверджує, що позивач порушив умови Договору щодо своєчасності оплати вартості послуг, що є додатковою підставою для відмови у відвантажені зерна.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Статтею 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. На вимогу особи, яка здала зерно на зберігання, зерновий склад зобов`язаний виписувати окремі складські документи на зерно на будь-які частини зданого на зберігання зерна. Нові складські документи на зерно видаються в обмін на раніше виписані.

Пунктом 24 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов`язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію. Істотні дані складської квитанції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - "погашено". Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис. Погашені складські документи зберігаються зерновим складом протягом трьох років.

Отже, положеннями Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначений чіткий перелік документів, якими підтверджується факт прийняття зерна зерновим складом. До них належать: подвійне складське свідоцтво, просте складське свідоцтво та складська квитанція. При цьому, з положень ст. 46 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" слідує, що після повернення зерна володільцям складських документів на зерно обов`язок погашення прийнятих складських документів на зерно (шляхом відмітки на складському документі - "погашено") покладається саме на зерновий склад.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв пшеницю м`яку 6 класу урожаю 2017 року у кількості 833,656 тонни, на підтвердження чого видано Складські квитанції № 186 від 30.08.2017 (серія АЦ № 510412) та № 414 від 12.02.2018 (серія АЧ № 224340).

За приписами ст. 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зернові склади ведуть реєстр складських документів на зерно. Вимоги до реєстру складських документів на зерно та порядок його ведення визначаються Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 1 Порядку ведення реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 №1569 (далі - Порядок), з метою проведення моніторингу ринку зерна і забезпечення його стабільного функціонування, надання юридичним та фізичним особам інформації про прийняте на зберігання зерно та про видані складські документи здійснюється реєстрація складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання.

Вказаним Порядком передбачено, що основний реєстр складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання (далі - основний реєстр), є електронною базою даних, що формується на основі інформації реєстрів, які ведуться на зернових складах (далі - реєстр зернового складу), через електронну мережу. Реєстр зернового складу ведеться в електронному вигляді та у письмовій формі (книга реєстрації). Інформація в електронному реєстрі та книзі реєстрації повинна бути ідентична. Адміністратор основного реєстру, яким є державне підприємство "Держреєстри України", що належить до сфери управління Мінагрополітики: має доступ до бази даних реєстру і відповідає за її збереження; поставляє реєстраторам засоби програмного забезпечення для ведення реєстру в електронному вигляді; видає установам, організаціям та підприємствам дозвіл на користування інформацією, що міститься в основному реєстрі, а також витяги з нього. Реєстратором є зерновий склад, який виконує функції відповідно до договору з адміністратором основного реєстру і передає інформацію для внесення до основного реєстру, а також видає власникам зерна витяги з реєстру зернового складу. До реєстру зернового складу вноситься за порядковим номером інформація про складський документ. Такий же порядковий номер зазначається у відповідній графі першого і другого примірників документа. Перший примірник передається особі, що здала зерно на зберігання, а другий примірник підшивається у книзі реєстрації. Власник зерна (уповноважена ним особа), якому видано складський документ, ставить підпис у книзі реєстрації.

У розділі 1 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 27.06.2003 №198 (далі - Положення), визначено, що бланки складських документів на зерно є бланками документів суворої звітності. Їх виготовлення, отримання, доставка, облік, зберігання, видача, списання проводяться згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 1.5 розділу 1 Положення облік надходження, використання бланків складських документів здійснюються державним підприємством "Держреєстри України" в електронному вигляді в Реєстрі складських документів на зерно. Другі примірники виданих зерновим складом складських документів на зерно та невикористані бланки складських документів на зерно зберігаються на зерновому складі. Внесення до Реєстру складських документів на зерно інформації про використання бланків складських документів здійснюється відповідно до вимог та порядку, які визначаються Кабінетом Міністрів України у відповідності до положень статті 45 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Згідно з п. 1.19 розділу 1 Положення після заповнення реквізитів складського документа на зерно, реєстрації його у Реєстрі складських документів на зерно з присвоєнням порядкового номера, один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або вповноваженій ним особі, а другий залишається на складі.

Підпунктом 2.5.4 розділу 2 Положення визначено, що зерновий склад щоденно надсилає державному підприємству "Держреєстри України" дані в електронному вигляді в порядку, визначеному Міністерством аграрної політики України, відомості про видані та погашені зерновим складом протягом попереднього робочого дня складські документи на зерно.

Наявним в матеріалах справи витягом з Реєстру складських документів на зерно, наданим Державним підприємством "Держреєстри України", підтверджується, що згідно з даними основного реєстру Складська квитанція №414 від 12.02.2018 (серія АЧ № 224340) на 561.936 кг погашена 19.07.2018 з підстав отримання зерна Власником.

Також в матеріалах справи наявний витяг з Реєстру складських документів на зерно, наданий Державним підприємством "Держреєстри України", яким підтверджується, що згідно з даними основного реєстру позивач зберігає на філії Ічнянське ХПП, за адресою: 16703, Чернігівська обл., Ічнянський р-н, м. Ічня, вул. Вокзальна. буд 140, згідно з договором складського зберігання № 8-3/3Б/2016 від 28.07.2016, зерно - пшеницю м`яку 6 класу, 2017 року врожаю, заліковою вагою 271.720 кг. На зерно видано документ - складська квитанція №АЦ 510412, дата видачі 30.08.2017.

Відомості про погашення Складської квитанція № 186 (АЦ 510412) на 271.720 кг, дата видачі 30.08.2017, у Реєстрі складських документів на зерно відсутні.

Крім того, 30.06.2018 між позивачем та представником Зернового складу - філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Ічнянське Хлібоприймальне підприємство підписаний Акт надання послуг № 59/3005 до Договору складського зберігання № 8-3/3Б/2016 від 28.07.2016, з якого вбачається, що Зерновий склад надав послуги зі зберігання товарно-матеріальних цінностей, що належать позивачу, зокрема, зберігання пшениці м`якої 6 класу, врожаю 2017 року, у період з 13.06.2018 по 30.06.2018 в кількості 71,416 тонни, вартість послуг 1.928,23 грн.

Оскільки Реєстр складських документів на зерно є електронною базою даних, що формується на основі інформації реєстрів, які ведуться на зернових складах, і у згаданому реєстрі міститься інформація про наявність непогашеної складської квитанції, виданої відповідачем позивачу на підтвердження прийняття зерна пшениці м`якої 6 класу, 2017 року врожаю заліковою вагою 271.720 кг, Актом наданих послуг № 59/3005 від 30.06.2018 підтверджується надання позивачеві послуг зберігання залишку зерна у кількості 71,176 тонни починаючи з 13.06.2018, колегія суддів вважає доведеними твердження позивача про те, що станом на момент розгляду справи передане зерно вагою 71,176 тонни повернуто позивачу не було.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

За приписами ст. 35 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився.

Колегія суддів встановила, що строк зберігання зерна погоджений сторонами в Договорі складського зберігання № 8-3/3Б/2016 від 28.07.2016, з врахуванням умов Додаткової угоди № 9 від 21.05.2018, закінчився 30.06.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово звертався до відповідача з Листами від 14.06.2018, від 19.06.2018, від 29.06.2018, від 22.11.2018, від 26.11.2018, в яких просив відвантажити зерно пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 71,416 тонни.

Крім того, позивач направляв відповідачу заяви на відвантаження зерна від 05.11.2018, від 02.01.2019 із зазначенням строку відвантаження зерна, уточненої кількості зерна на відвантаження залізничним транспортом - 762,240 тонни, кількості до відвантаження зерна автотранспортом - 71,416 тонни із зазначенням транспортної організації.

19.03.2019 позивач звертався до відповідача з листом від 19.03.2019, в якому просив виконати заяву на відвантаження зерна від 22.05.2018 № 10/167 у повному обсязі та надати графік на відвантаження зерна пшениці 6 класу 2017 року врожаю в кількості 71,416 тонни у максимально стислі строки.

Вказаний лист отриманий відповідачем 28.03.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте матеріали справи не містять, а відповідач у свою чергу не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження факту повернення позивачу переданого на підставі Договору складського зберігання № 8-3/3Б/2016 від 28.07.2016 зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року в кількості 71,416 тонни (прийняття якого зерновим складом оформлено складською квитанцією № АЦ 510412, дата видачі 30.08.2017), доказів погашення відповідної складської квитанції відповідач також не надав.

У свою чергу, на підтвердження вартості залишку зерна пшениці у розмірі 299.947,20 грн. позивач надав довідку Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури урожаю 2018/1019 років по Чернігівській області станом на 05.07.2019, а тому колегія суддів вважає за можливе визначити вартість залишку зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 71,416 тонни у розмірі 299.947,20 грн.

Щодо доводів апелянта з посиланням на недодержання позивачем порядку та умов відвантаження зерна, передбачених Договором від 28.07.2016, порушення умови Договору щодо своєчасності оплати вартості послуг, колегія суддів зазначає таке.

Як встановлено місцевим судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, позивач для отримання всієї кількості переданого на зберігання зерна 22.05.2018 направив Зерновому складу заявку на відвантаження зерна, оформлену відповідно до вимог укладеного сторонами Договору, про відвантаження залізничним транспортом у строк не пізніше 30.06.2018 зерна в кількості 833,656 тонни, із зазначенням уповноваженої на отримання особи та транспортної організації. Оскільки Зерновий склад не відвантажив всього обсягу зерна, не погасив складської квитанції, на залишок не відвантаженого зерна (71,416 тонни) не видав нової складської квитанції, у позивача не виникло зобов`язання з надання нової заяви з повним пакетом документів, визначених умовами Договору складського зберігання № 8-3/3Б/2016 від 28.07.2016. Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача (в особі Ічнянського ХПП) з проханням узгодити графік відвантаження зерна та видачі нової складської квитанції на залишок зерна (71,416 тонни), однак доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання договірного зобов`язання суду не надано.

Наявними в матеріалах справи доказами (виписками з банківського рахунку позивача - т. 1, а. с. 250) підтверджена оплата позивачем відповідачу вартості послуг зі зберігання зерна пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 833,656 тонни по 31.05.2018 на підставі Акта наданих послуг №51/2361 від 31.05.2018.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про зобов`язання відвантажити зерно пшениці 6 класу врожаю 2017 року у кількості 71,416 тонни загальною вартістю 299.947,20 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі № 910/8977/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2019 у справі №910/8977/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8977/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 20.12.2019.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз