ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1876/19

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., розглянувши справу в судовому засіданні

За позовом Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого

акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні

дороги України

до Дочірнього підприємства ШРБУ №100 Відкритого акціонерного товариства

Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення 800 000,00 грн.

Учасники судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства «ШРБУ №100» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 800 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов`язань за договорами про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги № 5 від 28.10.2016 та № 27-03/17ФД від 27.03.2017 в частині здійснення повернення останнім, отриманих на виконання зазначених договорів грошових коштів. У зв`язку із вищенаведеним, позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з відповідача 800 000,00 грн. основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/1876/19 від 31.07.2019 позовну заяву Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишено без руху.

12.08.2019 від Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 31.07.2019.

Ухвалою суду від 19.08.2019 було відкрито провадження у справі № 911/1876/19 та призначено підготовче засідання на 04.09.2019, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; докази направлення відзиву позивачу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 19.08.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 07335, Київська обл., Вишгородський район, с. Демидів, а також на поштову адресу: 03170, м. Київ, вул.. Янтарна, буд. 2.

Зазначені поштові відправлення були вручені адресату 27.08.2019 та 05.09.2019, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у повідомленні про вручення відмітки про вручення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

02.09.2019 до суду від позивача надійшла заява, в якій останній позов підтримав та просив розглядати справу без участі представника позивача, а також просив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

04.09.2019 в судове засідання учасники судового процесу не з`явились, вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі не виконали, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

04.09.2019 в судовому засіданні суд вирішив відкласти підготовче судове засідання на 09.10.2019, що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення сторін про дату судового засідання, 04.09.2019 судом складено та направлено на адреси учасників судового процесу ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатами, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

09.10.2019 в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача 09.10.2019 повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про відкриття провадження у справі не виконав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 09.10.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про витребування доказів у справі та відкладення підготовчого судового засідання на 07.11.2019.

06.11.2019 від позивача надійшли до суду витребувані ухвалою суду документи.

07.11.2019 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 07.11.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали про витребування доказів у справі та відкладення підготовчого судового засідання на 20.11.2019.

19.11.2019 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прибуття представника.

20.11.2019 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 20.11.2019, судом, з урахуванням закінчення строку проведення підготовчого провадження, ухвалено на місці закрити підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.12.2019.

З метою повідомлення сторін про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, 21.11.2019 судом складено та направлено на адреси учасників судового процесу ухвалу-повідомлення, яку отримано адресатами, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

12.12.2019 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Наразі, суд наголошує, що представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.12.2019 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 та 27.03.2017 між Дочірнім підприємством "Закарпатський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі сторона-1, позивач) та Дочірнім підприємством "ШРБУ-100" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - сторона-2, відповідач) було укладено договір № 5 (далі договір-1) та договір № 27-03/17ДФ (далі - договір -2) відповідно. Пунктом 1.1 договору-1 визначено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона-1 надає стороні-2 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 200 000,00 грн, а сторона-2 приймає та зобов`язується повернути її у визначений цим договором строк. Пунктом 1.1 договору-2 передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона-1 надає стороні-2 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі 800 000,00 грн, а сторона-2 приймає та зобов`язується повернути її у визначений цим договором строк.

Відповідно до пункту 2.1 договорів -1 та 2, сторона-1 зобов`язується передати безвідсоткову фінансову допомогу в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок сторони-2. Грошові кошти можуть перераховуватися одноразовим платежем або частинами. Сторони домовились, що перерахування коштів може відбуватись на розрахунковий рахунок Філій ДП «ШРБУ № « 100» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», які не є окремими юридичними особами, а мають статус відокремлених структурних підрозділів сторони-2. Безвідсоткова фінансова допомога вважається переданою в момент зарахування коштів на поточний рахунок сторони-2 або її філій.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору-1 було передано відповідачу 100 000,00 грн. безвідсоткової фінансової допомоги, на підставі платіжних доручень № 1520 від 02.11.2016 на суму 50 000,00 грн. та № 2079 від 21.12.2016 на суму 50 000,00 грн.(копії наявні у матеріалах справи); та на виконання умов договору-2 було передано відповідачу 700 000,00 грн. безвідсоткової фінансової допомоги, на підставі платіжного доручення 2754 від 28.03.2017 на суму 700 000,00 грн.(копія наявна у матеріалах справи).

Згідно з п. 2.3 договору 1 та 2, сторона 2 зобов`язується повернути стороні-1 безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п. 1.1. цього договору до 31 грудня 2017 року. Повернення безвідсоткової фінансової допомоги здійснюється одноразовими платежами або частинами в строки, визначені п. 2.3.1. договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок сторони-1. Безвідсоткова фінансова допомога вважається повернутою в момент зарахування всієї грошової суми, визначеної в п. 1.1. договору, на поточний рахунок сторони-1.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не здійснено повернення безвідсоткової фінансової допомоги за договором 1 та 2. Протилежного суду не доведено, доказів перерахування грошових коштів у сумі 800 000,00 грн. до суду не подано.

Згідно з п. 4.1 договору - 1 та 2, цей договір набуває чинності з моменту передання стороні-2 безвідсоткової фінансової допомоги в порядку, передбаченому цим договором та діє до повного виконання зобов`язань.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 5 від 28.10.2016 та договір № 27-03/17ДФ від 27.03.2017, як належні підстави, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладені між сторонами договори є договорами позики.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договорами належним чином, передавши відповідачу безвідсоткову фінансову допомогу по двом договорам на загальну суму 800 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено у п.п 2.3.1 договору-1 та 2, що сторона 2 зобов`язується повернути стороні-1 безвідсоткову фінансову допомогу в розмірі, передбаченому п. 1.1. цього договору до 31 грудня 2017 року.

З урахуванням визначеної сторонами чіткої кінцевої дати виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення останнім позики, господарський суд встановив, що строк повернення грошових коштів є таким, що настав.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано умови договорів та не повернуто позивачу грошові кошти у загальній сумі 800 000,00 грн. Протилежного суду не доведено, доказів перерахування грошових коштів у сумі 800 000,00 грн. до суду не подано.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 800 000,00 грн.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 12 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства ШРБУ №100 Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (місцезнаходження: 07335, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Демидів; поштова адреса: 03170, м. Київ, вул. Янтарна, буд. 2; код ЄДРПОУ 054230218) на користь Дочірнього підприємства Закарпатський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 39; ) 800 000,00 грн. основного боргу та 12 000,00 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2019.

Суддя Л.В. Сокуренко