РІШЕННЯ

м. Київ

05.12.2019Справа № 910/11284/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Росущан К.О., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/11284/19

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІН-ІНВЕСТ ГРУП» (код 40010136, 01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТОВАРНА, будинок 18)

до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ ВЕТЕРИНАРНОЇ ДОПОМОГИ» (код 32828319, 04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВСЬКА, будинок 13-А)

про визнання договору недійсним,

за участю представників:

позивача - не з`явились;

відповідача - Куненко С.П. адвокат, довіреність № 004-32 від 05.03.19.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.08.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява До ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІН-ІНВЕСТ ГРУП» (далі -Товариство) до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ ВЕТЕРИНАРНОЇ МЕДИЦИНИ» (далі - Підприємство) про визнання договору від 07.03.2018 № 07-03-2018-01 (далі - Договір) на виготовлення проектної документації на будівництво об`єкта «Будівництво «Центру захисту тварин» на вулиці Автопарковій у Дарницькому районі. Коригування.» недійсним, разом з усіма змінами та доповненнями.

Позовні вимоги мотивовані тим, що: директором Товариства вказаний Договір і додатки не підписувались; спірний Договір є недійсним у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2019 позовну заяву залишено без руху із встановленням Товариству строку для усунення недоліків.

11.09.2019 позивач подав суду документи та усунув недоліки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/11284/19; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 08.10.2019.

Підготовче засідання 08.10.2019 не відбулось через перебування судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2019 було призначено підготовче засідання у справі № 910/11284/19 на 19.11.2019.

Позивач 19.11.2019 клопотав про проведення засідання без участі його представника та постановити ухвалу про закриття підготовчого провадження.

Відповідач 19.11.2019 повідомив, що якість документів, які надійшли 18.09.2019 від позивача, позовна заява і додатки не дозволяє їх прочитати, а тому просив засідання відкласти та продовжити строк подання відзиву.

У підготовче засідання 19.11.2019 з`явився представник відповідача та повідомив суд про відсутність інших заяв і клопотань.

Як вбачається з повідомлення № 657 ухвалу суду відповідач одержав 24.09.2019, отже, мав строк до 09.10.2019 подати відзив.

Крім того, в силу частини п`ятої статті 119 Господарського процесуального кодексу України відповідач, бажаючи подати відзив повинен був його подати і тоді коли пропустив такий строк.

Заслухавши пояснення представника відповідача щодо заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, суд роз`яснив про порушення пункту 108 Правил надання послуг поштового зв`язку в частині розкриття поштового відправлення, і що часу з 18.09.2019 та 24.09.2019 у відповідача було достатньо для належної підготовки до справи.

За таких обставин, у клопотанні про продовження строку подання відзиву слід відмовити.

Суд з`ясував думку представника відповідача щодо дати призначення засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/11284/19 до судового розгляду по суті на 05.12.2019.

04.12.2019 позивач подав суду заяву, в якій просив розгляд справи за відсутності представника.

05.12.2019 відповідач подав суду пояснення, в яких просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у судове засідання 05.12.2019 не з`явився; про причини неявки суду не повідомив.

В силу приписів статті 202 Господарського процесуального кодексу України відсутні підстави для відкладення судового засідання.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.12.2019 оголосив вступне слово, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач і відповідач, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представник відповідача виступив з промовою (заключним словом), в якій посилався на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 05.12.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2018 Товариством (виконавець) і Підприємством (замовник) укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з виготовлення проектної документації об`єкту: «Будівництво «Центру захисту тварин» на вулиці Автопарковій у Дарницькому районі. Коригування». Стадія «П» за ДК 021:2015 (CPV) 71240000-2 «Архітектурні, інженерні та планувальні послуги» (пункт 1.1 Договору);

- Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та діє до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.2 Договору).

Договір підписано директором Підприємства Заславським М.В., який діяв на підставі статуту, та директором Товариства ОСОБА_3., який діяв на підставі статуту та скріплено печатками сторін.

За приписами статті 887 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Слід зазначити, що сторонами були укладені додаткові угоди до Договору.

Позивач просить суд визнати Договір з усіма змінами і доповненнями до нього недійсним, посилаючись на те, що зі сторони позивача Договір підписано не директором - ОСОБА_3.

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В підтвердження наявності обставин для визнання Договору недійсним позивачем подано копію висновку експерта від 31.10.2018 № 2-31/10 за результатами проведення почеркознавчої експертизи (далі - Висновок), в якому експерт дійшов висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_3. електрографічне зображення якого міститься у графі : «Директор», нижче реквізитів виконавця: ТОВ «ФІН-ІНВЕСТ ГРУП» в електрофотокопії Договору виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої - четвертої та шостої статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Вимоги щодо проведення почеркознавчої експертизи вказані в Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями; далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції (науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Пунктом 1.3. Інструкції (науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень) передбачено, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Згідно із пунктом 1.4. Інструкції (науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень) перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), має пред`явити їх особі, яка підлягає ідентифікації. У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний (зобов`язана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.

У разі неможливості пред`явити зазначені зразки (смерть виконавця, від`їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма N 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

Разом з тим, з поданої суду копії Висновку вбачається, що експерту були подані на дослідження і ним досліджували копії документів, а зразки почерку не були вільними, тобто були подані копії сторінок паспорта, копія наказу і протоколу.

Таким чином, в силу приписів статті 98 Господарського процесуального кодексу України поданий Висновок не відповідає вимогам визначеним законодавством.

Крім того, пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова №11) передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов`язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов`язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Згідно з пунктом 3.4 Постанови №11 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Так, у Єдиному державному реєстрі судових рішень є судові рішення по справі № 910/10900/18 за позовом Товариства до Підприємства про стягнення заборгованості за Договором.

Із рішення від 18.12.2018 по вказаній справі вбачається, що Товариство заявляло позовні вимоги про стягнення заборгованості з Підприємства за Договором, які мотивовані тим, що зобов`язання за ним виконані Товариством.

Отже, після укладення Договору вчинені Товариством дії свідчать про схвалення й прийняття до виконання вказаного правочину (Договору).

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи Товариства, викладені у позовній заяві.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими, документально непідтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІН-ІНВЕСТ ГРУП» (код 40010136, 01103, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТОВАРНА, будинок 18) до КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ ВЕТЕРИНАРНОЇ ДОПОМОГИ» (код 32828319, 04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВСЬКА, будинок 13-А) про визнання договору від 07.03.2018 № 07-03-2018-01 на виготовлення проектної документації на будівництво об`єкта «Будівництво «Центру захисту тварин» на вулиці Автопарковій у Дарницькому районі. Коригування.» разом з усіма змінами та доповненнями недійсним відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.12.2019.

Суддя І.Д. Курдельчук