номер провадження справи 17/137/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 Справа № 908/1868/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун В.Л. при секретарі судового засідання Юсубовій Д.В., розглянувши матеріали справи № 908/1868/19

за позовною заявою: концерну "Міські теплові мережі", 69091, м. Запоріжжя, буд. Гвардійський, 137

до відповідача 1: фізичної особи-підприємця Оліщук Валентини Анатоліївни, АДРЕСА_1

до відповідача 2: фізичної особи-підприємця Шилової Ніни Анатоліївни, АДРЕСА_2

про визнання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним

У судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Савел`єв А.А., довіреність № 539/20-19 від 27.05.19,

від відповідача 1: Немна Т.І., ордер серії ЗП № 126768 від 27.09.19,

від відповідача 2: Немна Т.І., ордер серії ЗП № 081490 від 27.09.19.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява концерну "Міські теплові мережі" (надалі концерн "МТМ") до відповідачів: 1 - фізичної особи-підприємця Оліщук Валентини Анатоліївни (далі ФОП Оліщук В.А.) та 2 - фізичної особи-підприємця Шилової Ніни Анатоліївни (далі ФОП Шилова Н.А.) про визнання договору від 18.01.19 № 345584 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача (викладена у прохальній частині позовної заяви).

Позовні вимоги обґрунтовано ухиленням відповідачів, яким на праві спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 від укладення з позивачем, який здійснює постачання теплової енергії у гарячій воді, у т.ч. у зазначене нежитлове приміщення (розташоване у багатоквартирному будинку), договору від 18.01.19 № 345584 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 48 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 3, 6, 203, 208, 626, 627, 322, 628, 638, 642, 643, 649 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 181, 187, 275 Господарського кодексу України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ 21.07.05 (у поточній редакції від 30.08.17) № 630 позивач просить вважати договір 345584 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 18.01.19 укладеним.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.19 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 31.07.19 судом прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1868/19 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.09.19.

Ухвалою від 02.09.19 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів - до 30.10.19 включно та відкладено підготовче засідання на 01.10.19.

У підготовчому засіданні 01.10.19 судом оголошувалась перерва на 30.10.19.

01.10.19 до матеріалів справи надійшла позовна заява (уточнена) від 30.09.19 № б/н.

01.10.19 представником відповідачів до суду подано клопотання про закриття провадження по справі № 908/1868/19 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що спірні правовідносини сторін у цій справі жодним чином не пов`язані із здійсненням відповідачами підприємницької діяльності, а по суті є спірними правовідносинами, які можуть виникати між постачальниками послуг та власниками приміщення.

30.10.19 позивачем до суду надані заперечення на клопотання про закриття провадження по справі.

У підготовчому засіданні 01.10.19 судом відмовлено у задоволенні клопотання від 01.10.19 про закриття провадження по справі № 908/1868/19.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання суд виходив з правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.18 у справі № 916/2791/16, а також з тих підстав, що надані позивачем до матеріалів справи докази свідчать, що Шилова Ніна Анатоліївна та Оліщук Валентина Анатоліївна є фізичними особами-підприємцями та використовують приміщення за адресою: АДРЕСА_3 для здійснення підприємницької діяльності. Також судом враховано, що відповідачі не спростували використання ними зазначеного нежитлового приміщення у своїй підприємницькій діяльності.

За усним клопотанням представника позивача у засіданні 30.10.19 судом не приймалась до розгляду позовна заява (уточнену) за вих. від 30.09.19 б/н.

Ухвалою від 30.10.19 судом закрито підготовче провадження у справі № 908/1868/19 та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 31.10.19.

31.10.19 представником відповідачів 1 та 2 до суду подано відзив на позовну заяву разом із клопотанням про визнання поважною причини пропуску встановленого строку на подання відзиву на позовну заяву у справі. В обґрунтування поважності причин пропуску строку представник відповідачів зазначив, що подання одночасно із заявою про закриття провадження по справі відзиву по суті спору виглядало б суперечливо. Оскільки судом відмовлено у судовому засіданні 30.10.19 у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, представником відповідачів 31.10.19 підготовлено відзив на позовну заяву.

З огляду на те, що подання до суду клопотання про закриття провадження у справі, жодним чином не позбавляє права та можливості відповідачів надавати свої заперечення щодо суті позовних вимог, що спір у справі має бути розглянутий у розумний строк, суд дійшов висновку про відсутність підстав визначених ч. 1 ст. 119 ГПК України для визнання поважною причини пропуску відповідачами строку на подання відзиву на позовну заяву. Як наслідок, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про визнання поважною причини пропуску встановленого строку на подання відзиву на позовну заяву у справі.

З підстав визначених ч. 8 ст. 80, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 207 ГПК України судом відзив на позовну заяву та подані разом із ним докази не прийнято до розгляду (залишено без розгляду).

У судових засіданнях 31.10.19, 13.11.19, 20.11.19 судом оголошувалась перерва на 13.11.19, на 20.11.19 та на 02.12.19 відповідно.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів 1 і 2 проти позову заперечив повністю усно.

У засіданні суду 02.12.19, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Учасниками справи повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка відповідно до п. 2.2 Статуту здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо.

Позивач зазначає, що на виконання своєї мети здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді у нежитлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вороніхіна, буд. № 3, приміщення 33.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 144932343 від 12.11.18, нежиле приміщення, літ. А-4, за адресою: АДРЕСА_3 (загальною площею 213,5 кв.м.) належить на праві приватної власності:

- Шиловій Ніні Анатоліївні , частка власності 3/25;

- Оліщук Валентині Анатоліївні , частка власності 3/25.

Запис про право власності на вказане нерухоме майно за Шиловою Н.А. та за Оліщук В.А. до реєстру внесено 18.07.12. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 279, 26.06.12 посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Як свідчить акт обстеження системи теплоспоживання від 13.03.18, складений та підписаний представниками концерну «Міські теплові мережі» у присутності споживача Оліщук В.А. (споживач відмовився від підпису акту) за адресою: АДРЕСА_3 , А-4, у підвалі житлового будинку знаходиться приміщення перукарні - салон краси «Ангел». Джерелом теплопостачання цього приміщення є котельня АТ "Мотор Січ". Система опалення приміщення є невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку, опалення подається централізовано.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- 25.05.18 до реєстру внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця Шилової Ніни Анатоліївни, основним видом діяльності якої є надання послуг перукарнями та салонами краси (код КВЕД 96.02).

- 11.06.12 до реєстру внесено запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця Оліщук Валентини Анатоліївни, основним видом діяльності якої є надання послуг перукарнями та салонами краси (код КВЕД 96.02).

Вбачається, що 25.01.19 позивачем на адресу ФОП Оліщук В.А. направлено лист від 22.01.19 № 374/09-1 з пропозицією розглянути, оформити договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 18.01.19 № 345584 та один примірник повернути на адресу теплопостачальної організації. Разом з листом відповідачу надіслано 2 примірники договору, що підтверджується описом вкладення, який знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, 08.05.19 позивачем на адресу ФОП Шилової Н.А. направлено лист від 07.05.19 № 1050/09-1 та два примірники договору від 18.01.19 № 345584, що підтверджується описом вкладення, який знаходиться в матеріалах справи.

Зазначені вище поштові відправлення відповідачами отримані не були, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями поштових конвертів та рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, у яких відсутній підпис відповідачів (чи їх представників) у графі вручено.

Відсутність укладеного договору від 18.01.19 № 345584 між сторонами, стала підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі ГПК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Приписами ч. 1 ст. 187 ГК України закріплено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Частиною 3 ст. 181 ГК України передбачено, що сторона, яка одержала договір, у разі згоди з його умовами, оформляє договір відповідно до вимог ч. 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Частиною 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом (абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу (абз. 4 ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутись з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною (абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 21.07.05 № 630, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 8 Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Положеннями ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Вбачається, що проект договору, який позивач направляв на адресу відповідачів і який є предметом розгляду, від імені Концерну "Міські теплові мережі" підписаний начальником відділу збуту Сулімою С.І. на підставі довіреності від 02.01.19 № 412/20-19.

Однак доказів на підтвердження повноважень даної особи на укладання та підписання договору, а саме довіреності від 02.01.19 № 412/20-19, позивачем не було надіслано на адресу сторін, до суду також такого доказу не було надано.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 4 ст. 626 ЦК України передбачено, що до договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Таким чином, основною відмінністю між двостороннім та багатостороннім договором є те, що для укладення останнього необхідним є вираження узгодженої волі трьох і більше сторін.

За змістом п. 31 проекту договору від 18.01.19 № 345584, договір складено у двох примірниках, один з яких зберігається у споживача, другий у виконавця.

Згідно з преамбулою проекту договору від 18.01.19 № 345584 під Споживачем у договорі мається на увазі фізична особа-підприємець Оліщук Валентина Анатоліївна та фізична особа-підприємець Шилова Ніна Анатоліївна.

Наявні у матеріалах докази (договір купівлі-продажу від 26.06.12, реєстровий №279, витяг про державну реєстрацію прав № 34860709 від 18.07.12) свідчать, що Оліщук Валентині Анатоліївні та Шиловій Ніні Анатоліївні належить на праві приватної (спільної часткової) власності 6/25 часток (в рівних частках - по 3/25 частки кожній) нежиле приміщення літ. А-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 213, 5 кв.м., а саме 51,6 кв.м. від загальної площі 213, 5 кв.м.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Як свідчать наявні у матеріалах справи докази, позивачем на адресу відповідачів були надіслані два примірники договору від 18.01.19 №345584, в той час як відповідно до запропонованого позивачем до укладення проекту договору Споживачем є ФОП Оліщук Валентинаі Анатоліївна та Шилова Ніна Анатоліївна , що свідчить про необхідність його підписання, у трьох примірниках. Як наслідок, загальна кількість примірників, які мали бути надіслані позивачем відповідачам у цій справі складає 3 (три) примірники, про що також має бути зазначені в проекті договору.

Поряд з цим, судом прийнято до уваги відсутність у матеріалах справи:

- доказів, які підтверджують надіслання на адресу Шилової Н.А. пропозиції від 22.01.19 № 374/09-1 щодо підписання договору від 18.01.19 №345584;

- супровідного листа від 07.05.19 № 1050/09-1, на який є посилання у описі вкладення адресованому Шиловій Н.А .

Крім того, судом при вирішенні спору у цій справі враховано, що 24.04.18 виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення № 204, яким виконавчий комітет вирішив, у т.ч.:

- закріпити на праві господарського віддання за концерном «Міські теплові мережі» майно комунальної власності згідно з додатками 1, 2 до цього рішення.

- Доручити департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради передати, а концерну «Міські теплові мережі» прийняти майно комунальної власності згідно з додатками 1,2 до рішення.

Пунктом 13 Додатку № 1 до вказаного рішення до Переліку мереж теплопостачання, які підлягають закріпленню на праві господарського віддання за концерном «Міські теплові мережі» віднесено мережу теплоспоживання розташовану за адресою: вул. Вороніхіна, 1952 року ведення в експлуатацію, інвентарний № П215014, найменування ділянки від ТК121 до сш18.

Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту передачі з 03.05.18 (дата з якої умови договору застосовуються до відносин сторін за ним - абз. 2 п. 29 договору від 18.01.19 № 345584) мережі теплоспоживання по вул. Вороніхіна, 1952 року ведення в експлуатацію, інвентарний № П215014, найменування ділянки від ТК121 до сш18 до віддання концерну "МТМ".

Крім того, застосування до відносин між ФОП Шиловою Н.А. та теплопостачальною організацію умов договору від 18.01.19 № 345584, які виникли до його укладення з 03.05.18 відповідно до ст. 631 ЦК України, що запропоновано у абз. 2 п. 29 проекту договору є неправомірним, оскільки на дату 03.05.18 Шилова Н.А. не мала статусу фізичної особи-підприємця.

З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову концерну "МТМ" до ФОП Оліщук В.А. та ФОП Шилової Н.А. про визнання договору від 18.01.19 № 345584 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ГПК України.

Повне рішення складено 12.12.19.

Суддя В.Л. Корсун