РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2019Справа № 910/10136/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТ"

про стягнення 557 391,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Буданов О.П. - довіреність від 11.01.2019 № 220/81/Д;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТ" про стягнення 557 391,03 грн. штрафних санкцій, а саме: 384 748,00 грн. пені та 172 643,03 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, як генпідрядником своїх зобов`язань за договором від 03.11.2016 № 303/3/12/258-16 підряду на виконання будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв (шифр-72/2), в частині своєчасного та повного виконання/завершення будівельних робіт, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню та штраф у вказаних сумах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 позовну заяву залишено без розгляду та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2019, за результатами розгляду заяви позивача від 14.08.2019 № 303/юв/485 про усунення недоліків позовної заяви та доданих до неї документів, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10136/19 та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.09.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.09.2019 підготовче засідання у справі № 910/10136/19 відкладено на 09.10.2019.

У підготовчі засідання 19.09.2019 та 09.10.2019 з`явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача у підготовчі засідання не з`явився.

Про дату, час і місце проведення підготовчих судових засідань у справі 19.09.2019, 09.10.2019 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 917, 391.

В судовому засіданні 09.10.2019, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10136/19 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 06.11.2019.

У судовому засіданні по розгляду справи по суті оголошено перерву на 20.11.2019 року.

У судові засідання по розгляду справи по суті 06.11.2019 та 20.11.2019 з`явився уповноважений представник позивача, уповноважений представник відповідача не з`явився.

Про дату, час і місце проведення судових засідань по розгляду справи по суті у справі 06.11.2019 та 20.11.2019 відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 167, 317.

Про поважні причини неявки представника відповідача в судові засідання суд не повідомлено.

В свою чергу суд відзначає, що з урахуванням строків, встановлених ст. ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалах від 20.08.2019 та від 19.09.2019, відповідач мав подати відзив на позовну заяву у строк до 13.09.2019 та до 04.10.2019 відповідно.

Натомість як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи виключно за наявними матеріалами за відсутності уповноваженого представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 03.11.2016 між Міністерством оборони України (позивач у справі, замовник за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РІСТ" (відповідач у справі, генпідрядник за Договором) укладено Договір підряду № 303/3/12/258-16 на виконання будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв (шифр-72/2) (далі - Договір).

Так, метою Договору є будівельні роботи (45000000-7) капітальний ремонт будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв, що виконується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розділами 1-11 Договору сторони узгодили предмет та ціну Договору, порядок виконання робіт та здійснення оплати за виконані роботи, права, обов`язки та відповідальність сторін тощо.

Вказаний договір підписаний представниками замовника та генпідрядника та скріплений печатками юридичних осіб.

В подальшому додатковими угодами від 23.12.2016 № 1, від 31.03.2017 № 2, від 30.11.2017 № 3, від 12.12.2017 № 4, від 20.12.2017 № 5, від 23.04.2018 № 6, від 25.04.2018 № 7 та від 10.05.2018 № 8 сторонами внесено зміни та доповнення до Договору.

Пунктом 10.1. Договору в редакції додаткової угоди від 12.12.2017 № 4 сторони встановили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.12.2018 року, а в частині своїх зобов`язань та розрахунків до їх повного виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 33 Господарського кодексу України та § 1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За умовами Договору генпідрядник зобов`язується виконати та здати у 2018 році згідно договірної ціни (Додаток № 1) та кошторису (Додаток № 2), роботи з будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв, шифр-72/2 (далі-об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи (пункт 1.2. Договору в редакції додаткової угоди від 12.12.2017 № 4).

Частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України визначено, що договором підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

За умовами пункту 3.1. Договору договірна ціна робіт по капітальному ремонту об`єкта становить 12 847 503,77 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 141 251,63 грн. Вказана договірна ціна є динамічною, складається генпідрядником на підставі затвердженої проектно-кошторисної документації згідно вимог нормативних документів у сфері ціноутворення в будівництві.

У відповідності до частини 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Термін завершення виконання будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв, визначається відповідно до уточненого календарного графіку виконання робіт (Додаток № 3) але не пізніше 01.10.2018 року (пункт 5.1.1. Договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2018 № 6).

Генпідрядник повинен розпочати виконання робіт за Договором у м. Миколаєві, Центрального району по проспекту Героїв Сталінграду, 72, протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня підписання Договору сторонами. Завершити виконання робіт, підготувати об`єкт для введення в експлуатацію та передати його замовнику відповідно до умов Договору не пізніше 01.10.2018 року з виконавчою документацією по об`єкту, у тому числі "Акти приймання виконаних будівельних робіт" за формою КБ-2в та "Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" за формою КБ-3 (пункт 5.1.3. Договору в редакції додаткової угоди від 23.04.2018 № 6).

При цьому замовник може у разі необхідності прийняти рішення про уповільнення, зупинення або прискорення темпів виконання робіт з капітального ремонту об`єкта, про що повідомляє генпідрядника протягом 3-х робочих днів. Таке рішення замовника є підставою для укладання сторонами додаткової угоди, в тому числі внесення змін до графіку виконання робіт (додаток № 3), договірної ціни тощо (пункт 5.1.7. Договору).

Відповідно до пункту 5.1.5 Договору перегляд строків виконання робіт, передача об`єкта замовнику для введення в експлуатацію може здійснюватися за умови підписання сторонами відповідної додаткової угоди до Договору (з обґрунтуванням обставин, що його спричинили).

Обставинами, які перешкоджають дотриманню визначених Договором строків виконання робіт, прийняття в експлуатацію закінченого капітальним ремонтом об`єкта, які не залежать від генпідрядника і дають останньому право вимагати від замовника перегляду цих строків у разі, якщо генпідрядник без затримки письмово сповістив замовника про їх появу можуть бути: обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини); обставини, за які відповідає замовник, зокрема: відсутність коштів на фінансування капітального ремонту об`єкта, незабезпечення капітального ремонту об`єкта затвердженою проектною чи дозвільною документацією, затримка у виконанні замовником інших взятих ним на себе за Договором зобов`язань, необхідність виконання при спорудженні об`єкта додаткових робіт тощо; внесення змін до проектно-кошторисної документації (пункт 5.1.6. Договору).

Згідно з частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником та прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Пунктом 5.2.4. Договору сторони погодили, що передача виконаних робіт (об`єкта капітального ремонту) генпідрядником і приймання їх замовником оформлюється актом приймання виконаних будівельних робіт та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-2В, КБ-3) з обов`язковим попереднім оформленням виконавчої технічної документації, актів на приховані роботи, виконавчих схем тощо.

Відповідно до частини 4 статті 879 Цивільного кодексу України оплата робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Розрахунки за виконані роботи з капітального ремонту проводяться на підставі "Актів приймання виконаних будівельних робіт" за формою КБ-2в та "Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" за формою КБ-3 (пункт 4.1.1. Договору).

Пунктом 4.1.2. Договору сторони визначили, що після виконання генпідрядником робіт з капітального ремонту замовник приймає виконану роботу та протягом 5 (п`яти) днів підписує акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) з дня отримання зазначених актів.

Замовник може надавати генпідряднику попередню оплату для виконання будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв, шифр-72, відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 114 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти". Розмір попередньої оплати не може перевищувати 30% вартості від річного обсягу робіт та складає 945 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 157 500,00 грн. Генпідрядник зобов`язується використати одержану попередню плату протягом 40 діб але не пізніше 15 грудня після одержання попередньої оплати. По закінченні зазначеного терміну невикористані суми попередньої плати повертаються замовнику. Розмір попередньої оплати у 2018 році не може перевищувати 30% вартості від річного обсягу робіт та складає 900 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 150 000,00 грн. Генпідрядник зобов`язується використати одержану попередню оплату протягом 3-х місяців після одержання попередньої оплати. Датою погашення попередньої оплати вважається дата підписання "Актів приймання виконаних будівельних робіт" за формою КБ-2в та "Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" за формою КБ-3 (пункт 4.1.4 Договору в редакції додаткової угоди від 25.04.2018 № 7).

Фінансування робіт залежить від реального надходження коштів з Державного бюджету України. Сума зобов`язань за Договором підлягає коригуванню у разі зменшення бюджетних призначень під час уточнення показників Державного бюджету України на відповідний рік і оформлюється додатковою угодою (пункт 4.2.1. Договору).

Так, у 2016 році оплату виконаних робіт було здійснено із Державного бюджету в сумі 3 416 756,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 569 459,33 грн., що відповідало бюджетним призначенням, лише в межах цих бюджетних призначень, що відповідало ліміту фінансування із Державного бюджету при наявності на казначейському рахунку відповідних коштів, у тому числі: за рахунок загального фонду в сумі 3 416 756,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 569 459,33 грн. У 2017 році оплата виконаних робіт буде здійснюватись із Державного бюджету в сумі 6 350 508,05 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 058 418,01 грн., що відповідає бюджетним призначенням, лише в межах цих бюджетних призначень, що відповідає ліміту фінансування із Державного бюджету при наявності на казначейському рахунку відповідних коштів, у тому числі: за рахунок загального фонду в сумі 6 350 508,05 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 058 418,01 грн. У 2018 році оплата виконаних робіт буде здійснюватись із Державного бюджету в сумі 3 080 239,72 грн., у тому числі ПДВ 20% - 513 373,29 грн.(пункт 4.2.2 Договору в редакції додаткової угоди від 20.12.2017 № 5).

Отже, сторони узгодили, що остаточна оплата належним чином виконаних відповідачем робіт обумовлена підписанням відповідних актів приймання виконаних будівельних робіт.

Таким чином, відповідно до вимог закону та умов Договору відповідач зобов`язаний виконати належним чином обумовлені договором роботи та здати їх позивачу, а у останнього виникає обов`язок оплати виконаних будівельних робіт у строки та в розмірі, встановлені Договором.

В силу частини 1 статті 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань, встановлених Договором, відповідач виконав роботи лише частково та здав їх позивачу, що підтверджено представленими позивачем довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) та актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а саме:

акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2016 року від 30.11.2016 № 1 на суму 1 116 789,60 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 19.12.2016 № 2 на суму 860 505,60 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 19.12.2016 № 2 на суму 1 063 544,35 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 23.12.2016 № 3 на суму 262 517,00 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року від 23.12.2016 № 4 на суму 113 399,45 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2017 року від 21.04.2017 № 5 на суму 1 479 143,75 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 року від 30.05.2017 № 6 на суму 841 111,84 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2017 року від 29.06.2017 № 7 на суму 1 046 905,80 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року від 27.07.2017 № 8 на суму 300 150,53 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2017 року від 20.10.2017 № 10 на суму 2 093 332,23 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2017 року від 20.12.2017 № 11 на суму 589 863,90 грн.,

акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року від 05.07.2018 № 13 на суму 613 906,84 грн., всього на загальну суму 10 381 170,89 грн.

Відповідно до пункту 6.2.4. Договору замовник має право вимагати від генпідрядника своєчасного та якісного виконання робіт з капітального ремонту об`єкта, передачі об`єкта відповідно до умов Договору і вимог чинного законодавства у галузі капітального будівництва об`єктів житлового та іншого призначення.

У зв`язку із порушення генпідрядником умов Договору в частині виконання будівельних робіт по об`єкту відповідно до графіку в повному обсязі позивач, як замовник за Договором, звернувся до відповідача з претензією від 19.07.2018 № 303/34/45, в якій вимагав виконати взяті за Договором зобов`язання щодо завершення будівельних робіт по об`єкту для введення його в експлуатацію, а також сплатити пеню за прострочення виконання будівельних робіт, розрахованих на підставі пункту 7.3. Договору. Проте роботи по об`єкту не було завершено, вимоги замовника залишені без відповіді та задоволення.

З метою перевірки виконання товариством з обмеженою відповідальністю "РІСТ" умов Договору та встановлення обсягів фактично виконаних робіт замовником було створено відповідну робочу комісію, якою за результатами обстеження об`єкту складено відповідний акт від 31.10.2018. Робочою комісією встановлено, що в період 2016-2017 років замовником оплачено виконані генпідрядником роботи на загальну суму 9 767,3 тис грн., при цьому за актами виконаних робіт було виконано монтаж віконних блоків та влаштування перегородок, монтаж системи опалення, водозабезпечення та каналізації, монтаж мереж електропостачання, вентиляції, ряд внутрішніх та зовнішніх робіт з капітального ремонту, деякі оздоблювальні роботи. У період з травня 2018 року будівельні роботи на об`єкті призупинено та на момент здійснення перевірки роботи не виконувались. Крім того робочою комісією складено акт відмови товариства з обмеженою відповідальністю "РІСТ" від підпису акт обстеження об`єкту (копії актів наявні в матеріалах справи).

На підставі статті 222 Господарського кодексу України та у зв`язку із суттєвими порушеннями генпідрядником умов Договору, 12.12.2018 останньому було повторно направлено письмову претензію від 05.12.2018 № 303/34/67, в якій вимагалось виконати взяті за Договором зобов`язання щодо завершення будівельних робіт по об`єкту для введення в експлуатацію, а також сплатити пеню за прострочення виконання будівельних робіт, розрахованих на підставі пункту 7.3. Договору, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 11.12.2018, накладної від 11.12.2018 № 766 та фіскального чеку АТ "Укрпошта" від 11.12.2018 № . Проте вимоги замовника залишені без задоволення.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк і урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до статті 320 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ч. 3 ст. 849 Цивільного кодексу України, у разі якщо підрядник виконує роботу настільки повільно, що закінчення її до строку стає явно неможливим, замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (ч.2 ст. 852 ЦК України).

Згідно з частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Судом, на підставі аналізу норм цивільного законодавства, звернуто увагу, що під припиненням договірного зобов`язання розуміється абсолютне зникнення правового зв`язку між сторонами договірного зобов`язання на підставах, встановлених у законі або в договорі, та припинення їхніх прав та обов`язків.

Пунктом 6.2.1 Договору встановлено, що замовник має право достроково розірвати цей Договір у разі невиконання зобов`язань генпідрядником, повідомивши його не пізніше 5 днів до дати розірвання Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 12.12.2018 позивач направив відповідачу лист-повідомлення від 11.12.2018 № 303/3/12/1783 про розірвання Договору з 18.12.2018 (копії листа, опису вкладення у цінний лист від 12.12.2018, накладної від 12.12.2018 № 750 та фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 12.12.2018 № наявні в матеріалах справи).

Тобто, позивач скористався своїм правом та достроково припинив правовідносини з відповідачем починаючи з 18.12.2018 й будь-які зобов`язання за Договором.

Водночас статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З аналізу графіка виконання будівельних робіт відповідно до додаткової угоди від 23.04.2018 № 6 до Договору та підписаних замовником та генпідрядником актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а також відповідних довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) вбачається, що станом на 18.12.2018 залишаються невиконаними будівельні роботи по об`єкту на загальну суму 2 466 332,88 грн. (12 847 503,77 грн. - 10 381 170,89 грн.).

Суд зазначає, що згідно приписів ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 218 Господарського кодексу України).

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 322 Господарського кодексу України передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором підряду на капітальне будівництво винна сторона сплачує штрафні санкції, а також відшкодовує другій стороні збитки (зроблені другою стороною витрати, втрату або пошкодження її майна, неодержані доходи) в сумі, не покритій штрафними санкціями, якщо інший порядок не встановлено законом.

Умовами Договору визначено види порушень та санкції за них, які застосовуються до генпідрядника, зокрема: за порушення графіку виконання робіт і передачі об`єкта замовнику передбачена пеня в розмірі 0,2% від вартості робіт, виконання яких було прострочено, за кожен день прострочення; за порушення строків виконання зобов`язань понад тридцять днів передбачено додатково штраф у розмірі 7% від вартості робіт, виконання яких було прострочено (пункт 7.4. Договору).

З аналізу пункту 7.4. Договору вбачається, що він кореспондується з приписами ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, відповідно до якої: у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, даною нормою, що належить застосувати до правовідносин сторін, пов`язаних із виконанням зобов`язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України, чітко встановлено розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання.

Враховуючи зазначене, як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідно до календарного графіку виконання робіт, що є невід`ємною частиною Додаткової угоди від 23.04.2018 № 6 до Договору, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення будівельних робіт у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору (із змінами та доповненнями) не виконав, в результаті чого позивачем нараховано штрафні санкції на загальну розмірі 557 391,03 грн., з яких: 384 748,00 грн. пені та 172 643,03 грн. штрафу за невиконані зобов`язання, які останній просив суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження дотримання умов Договору в частині виконання в повному обсязі будівельних робіт згідно графіку виконання будівельних робіт до Договору або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Доказів визнання недійсними Договору від 03.11.2016 № 303/3/12/258-16 підряду на виконання будівельних робіт (45000000-7) капітального ремонту будівлі казарми за ГП № 2, в/м № 72, з внутрішніми інженерними мережами електрозабезпечення, водопроводу та каналізації, м. Миколаїв (шифр-72/2), та/або додаткових угод до нього та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та/або додаткових угод до нього на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, судом за матеріалами справи встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором в строки, визначені умовами Договору, що є підставою для застосування передбачених приписами ст. 231 ГК України штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу.

Так, за результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення штрафних санкцій судом встановлено, що розмір пені, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням встановленого судом періоду нарахування, а саме з наступного дня після закінчення кінцевого строку виконання зобов`язання (02.10.2018) по кінцевий термін дії Договору (18.12.2018) (77 дня) складає 379 815,50 грн., а отже є меншим, ніж заявлено до стягнення позивачем, тому правомірним є нарахування та стягнення пені внаслідок несвоєчасного виконання робіт за Договором у розмірі, нарахованому судом, а саме 379 815,50 грн.

Розмір штрафу, перерахований судом у відповідності до умов Договору та приписів чинного законодавства за прострочення виконання робіт понад тридцять днів у розмірі семи відсотків вказаної вартості, складає 172 643,30 грн. (2 466 332,88 грн. х 7%), відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірним, а тому вказана вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі грн. 172 643,30 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, факт невиконання відповідачем Договірних зобов`язань підтверджується матеріалами справи, на момент прийняття рішення доказів завершення будівельних робіт на суму 2466332, 88 грн відповідач не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позов Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню вимог про стягнення штрафних санкцій від вартості робіт, виконання яких було прострочено, в сумі 552 458,80 грн., з яких: пеня в розмірі 379 815,50 грн. та штраф в розмірі 172 643,30 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "ГарсіяРуїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "ХіроБалані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_1 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії" свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 36, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) 379 815,50 грн. (триста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень п`ятдесят копійок) пені, 172 643,30 грн. (сто сімдесят дві тисячі шістсот сорок три гривні тридцять копійок) штрафу та 8 286,39 грн. (вісім тисяч твісті вісімдесят шість гривень тридцять дев`ять копійок) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 грудня 2019 року.

Суддя А.М. Селівон