ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2019 року м. Дніпро Справа № 904/1829/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 р.

( суддя Колісник І.І., дата складання повного судового рішення 08.07.2019 р.)

у справі

за позовом Міністерства оборони України,

м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея",

м. Дніпро

про стягнення пені за порушення умов договору № 286/1/18/23 від 06.03.2018 р.
у сумі 59 006,48 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 р. позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про стягнення пені у сумі 59 006,48 грн. задоволено повністю - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" на користь Міністерства оборони України пеню у сумі 59 006,48 грн., судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про прострочення постачання продукції Відповідачем, оскільки суд, взяв для розрахунку не дату прибуття товару на залізничну станцію призначення у відповідності з умовами поставки DDP за Інкотермс-2010, а дати початку приймання продукції Позивачем, які жодним чином не залежать від Відповідача, оскільки регулюються Позивачем самостійно.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що за умовами DDP Інкотермс 2010, які за Договором розповсюджуються на правовідносини Сторін у даній справи, моментом поставки товару є саме момент надання товару у розпорядження Покупця на залізничній станції, без розвантаження з прибулого транспорту, а обов`язок розвантаження товару та його подальше транспортування до військових частин покладено саме на Покупця, тобто Відповідача.

При цьому Скаржник зазначає, що постачання товару 02.05.2018 р. є постачанням товару в межах строку поставки, передбаченого договором, а тому прострочення поставки у ТОВ «Фірма «Фідея» відсутнє, оскільки 30.04.2018 р. є неробочим днем, а 01.05.2018 р. є святковим днем у відповідності з положеннями КЗпП України - останнім днем строку постачання товару за договором є 02.05.2018 р.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги Скаржник просив апеляційний суд долучити копію листа Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 140-2126 від 17.09.2018 р. отриманого на запит представника Відповідача ( адвокат Тиховліс В.Р.) від 05.09.2018 р. № 05/09-1, в якому Регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» повідомляє, зокрема, що вагони по алізничній накладній № 34693028 прибули на ст. Куликів 02.05.2018 р.

Крім того, Відповідач надав суду роздруківку постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. по справі № 910/6331/19, зважаючи на те, що у вказаній справі судом встановлені обставини, які мають значення преюдиційних при розгляді цієї справи. Так, в межах розгляду справи № 910/6331/19 судом встановлено, що ТОВ «Фірма «Фідея» зобов`язання за договором № 286/1/18/23 від 06.03.2018 р. виконані належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог по цій справі.

Як, зазначає Скаржник неможливість врахування судом першої інстанції в цій справі обставин, встановлених Північним апеляційним господарським судом обумовлюється тим, що Господарський суд Дніпропетровської області прийняв оспорюване рішення 03.07.2019 р., а вищезазначені обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду лише 18.09.2019 p., яка, відповідно, набрала законної сили 18.09.2019 р.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 75 ГПК України, Скаржник просить при розгляді справи № 904/1829/19 врахувати обставини, встановлені в постанові Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. по справі № 910/6331/19.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Антонік С.Г. ( доповідач ), судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.08.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" залишено без руху; Апелянту наданий строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме надання доказів, що підтверджують сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Після усунення недоліку апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 904/1829/19, для розгляду, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження. Зупинено дію рішення від 03.07.2019 р. у справі № 904/1829/19 на час розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2019 р., за ініціативою суду, розгляд справи № 904/1829/19 вирішено провести в судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін, та призначено на 21.10.2019 р.

В судовому засіданні 21.10.2019р. по справі оголошено перерву до 11.11.2019 р.

Враховуючи, що суддя-доповідач Антонік С.Г. перебуває на лікарняному, за розпорядженням керівника апарату суду від 11.11.2019 р. відповідно до п. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. № 30 ( у редакції рішення Ради суддів України від 02.04.2015 р. № 25) зі змінами, відповідно до п. 2.6.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи № 912/1906/19 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Березкіна О.В., Дармін М.О.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.11.2019 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 р. у справі № 904/1829/19 до свого провадження, для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Березкіної О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/1829/19, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2019 р., колегією суддів у складі судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Дарміна М.О., Широбокової Л.П., прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 р. у справі № 904/1829/19.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.03.2018 р., між Міністерством оборони України ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" ( Постачальник ) укладено Договір № 286/1/18/23 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів ( 09130000-9 ) ( паливо дизельне ), для техніки спеціального призначення ( за кошти Державного бюджету України ), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник прийняв зобов`язання поставити у 2018 році нафти і дистилятів ( 09130000-9 ) ( паливо дизельне ) (лот 4 паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 або еквівалент) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно зі специфікацією, а Замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки й за цінами відповідно до специфікації.

Зокрема, паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДТ-З-К5, клас 2, (ДП-Арк-Євро5-В0) (код 61-013-3049), ДСТУ 7688:2015: 2 000,0 тонн за ціною 26 233,00 грн. (без ПДВ) за 1 тонну на загальну суму 52 466 000,00 грн. (без ПДВ) до 30.03.2018 р. включно; 1 500,0 тонн за ціною 26 233,00 грн. (без ПДВ) за 1 тонну на загальну суму 39 349 500,00 грн. (без ПДВ) до 30.04.2018 р. включно. Усього 3 500 тонн на загальну суму без ПДВ 91 815 500,00 грн., крім того ПДВ 18 363 100,00 грн., а всього - на суму 110 178 600,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 2.2 договору одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центри забезпечення пальним ( далі одержувачі замовника ) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що є невід`ємною частиною цього договору.

За узгодженою сторонами рознарядкою одержувачем договірної продукції визначено військову частину А 2678 ( а. с. 15 ).

П. 5.1 договору передбачено, що продукція поставляється на умовах DDP склад Замовника відповідно до міжнародних правил Інкотермс у редакції 2010 року згідно із встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів, установлених діючими технічними умовами.

Відповідно до п. 12.3 договору паливо дизельне приймається за актом прийому-передачі, форма якого є додатком до цього договору.

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р. ( п. 10.1 договору ).

На виконання умов договору в частині поставки продукції обсягом 1 500,0 тонн за ціною 26 233,00 грн. (без ПДВ) за 1 тонну на загальну суму 39 349 500,00 грн. (без ПДВ) до 30.04.2018 р. включно відповідач здійснив часткову поставку продукції одержувачу за узгодженою рознарядкою, що підтверджується: актом приймання-передачі № 20 від 04.05.2018 р. щодо поставки дизельного палива у кількості 590 412 кг. на суму 18 585 933,59 грн.; актом приймання-передачі № 21 від 05.05.2018 р. щодо поставки дизельного палива у кількості 231 204 кг. на суму 7 278 209,44 грн.

За твердженням Позивача, поставка товару відбулася з простроченням: за актом приймання-передачі № 20 від 04.05.2018 р. щодо поставки дизельного палива у кількості 590412 кг на суму 18 585 933,59 грн. з прострочкою на 3 дні ( з 01.05.2018 р. по 03.05.2018 р.); за актом приймання-передачі № 21 від 05.05.2018 р. щодо поставки дизельного палива у кількості 231204 кг на суму 7 278 209,44 грн. з прострочкою на 4 дні ( з 01.05.2018 р. по 04.05.2018 р.).

Згідно з підпунктом 7.3.2 п. 7.3 договору за порушення строків поставки продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмір 7 відсотків вказаної вартості.

За порушення строку поставки Позивачем нарахована пеня, відповідно до п. 7.3.2 договору у сумі: 37 171,86 грн. за актом № 20 від 04.05.2018 р. із розрахунку 0,1 відсотка від вартості продукції, з якої допущена прострочка, за 2 дні прострочки; 21 834,62 грн. за актом № 21 від 04.05.2018 р. із розрахунку 0,1 відсотка від вартості продукції, з якої допущена прострочка, за 3 дні прострочки, яка заявлена до стягнення, що і є причиною виникнення спору.

Відтак, враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати штрафних санкцій за несвоєчасно поставлену продукцію за Договором № 286/1/18/23 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів від 06.03.2018 р., Міністерство оборони України звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" про стягнення означеної суми штрафних санкцій.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної поставки, обумовленої в договорі продукції.

В основу оскаржуваного рішення про задоволення позовних вимог Позивача покладено висновок місцевого господарського суду про допущення Відповідачем прострочення поставки договірної продукції, прийнятої за актами приймання передачі № 20 від 04.05.2018 р. та № 21 від 05.05.2018 р., на 3 та 4 дні відповідно ( з урахуванням початку прострочки поставки з 01.05.2018 р.), хоча Позивач визначив прострочку в обох випадках на 1 день менше, почавши відлік прострочки не з 01.05.2018 р., а з 02.05.2018 р.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: постачання продукції відбулося в межах строку поставки, передбаченого договором, що також підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. у справі № 910/6331/19.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору № 286/1/18/23 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів від 06.03.2018 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з поставки товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної поставки товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної поставки товару на нарахування у відповідності з підпунктом 7.3.2 п. 7.3 договору штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині стягнення штрафних санкцій, у зв`язку із допущеним Відповідачем простроченням поставки договірної продукції.

Відповідачем надано суду копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. у справі № 910/6331/19 якою залишено без змін рішення Господарського суду м. Києва від 18.07.2019 р. у справі № 910/6331/19 про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" до Міністерства оборони України про визнання такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію № 401-18/23 від 05.03.2018 р., видану ПАТ "Банк Альянс" на суму 5 508 930,00 грн., як забезпечення виконання зобов`язань за договором поставки № 286/1/18/23 від 06.03.2018 р. укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея".

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони ( п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р. ).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 р. ).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи винятковість випадку, суд апеляційної інстанції приймає в якості доказу, який має суттєве значення для вирішення спору по цій справі - постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. у справі № 910/6331/19, яку не були подано до суду першої інстанції, оскільки місцевий господарський суд відхилив клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи задля забезпечення змагальності сторін.

Відповідно до рішення суду від 18.07.2019 р. у справі № 910/6331/19, господарський суд м. Києва встановив наступні осбавини:

Рознарядкою ( додаток № 12.2 до договору ) визначено строк постачання продукції у кількості 1500 тонн до 30.04.2018 включно, станція призначення Куликів Львівської залізниці, отримувачем визначено Військову частину НОМЕР_1 .

На виконання своїх зобов`язань за договором, Постачальник виконав поставку продукції у повному обсязі, тобто на 100 %, що підтверджується залізничними накладними № 33977117, № 34075978, № 34081067, № 34079723, № 34141283, № 34168898, № 34693028, № 34699520 та не заперечується Замовником.

Відповідно до п. 1 додатку № 12.1 до договору прийняття продукції за кількістю та якістю (за встановленими документами) здійснюється одержувачем замовника в присутності представника постачальника та оформлюється актом, який складає одержувач замовника у термін до 3 діб після прибуття продукції до місця поставки.

Прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом, який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання продукції ( п. 3 додатку № 12.1 до договору ).

За залізничними накладними № 34693028 від 28.04.2018 р. та № 34699520 від 29.04.2018 р. здійснено приймання продукції шляхом складання актів від 04.05.2018 р. та від 05.05.2018 р.

Згідно з п. 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. Залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням у разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками 1 доба на кожні повні та неповні 320 км.

П. 2.1 Правил № 644 передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

У залізничних накладних № 34693028 від 28.04.2018 р. та № 34699520 від 29.04.2018 р. вказано, що відстань перевезення складає 446 км., а отже вантаж мав прибути на станцію призначення 01.02.2018 р. та відповідно 02.05.2018 р.

Зі змісту вказаних накладних вбачається, що цистерни з продукцією прибули на станцію призначення Куликів Львівської залізниці 02.05.2018 р., отже обов`язок Постачальника за договором був виконаний 02.05.2018 р.

Ч. 5 ст. 254 ЦК України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1-р від 11.01.2018 р. "Про перенесення робочих днів у 2018 році", з метою забезпечення раціонального використання робочого часу і створення сприятливих умов для святкування, зокрема 1 травня - Дня праці, рекомендовано керівникам підприємств, установ та організацій для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та умовах, визначених законодавством, робочий день з понеділка 30 квітня на суботу 5 травня 2018 року.

Наказом № 28/02 від 28.02.2018 р. "Про перенесення робочих днів ТОВ "Фірма "Фідея" з метою створення сприятливих умов для святкування у 2018 році 1 травня - Дня праці, раціонального використання робочого часу працівників ТОВ "Фірма "Фідея" скористався наданим йому правом та переніс робочий день з понеділка 30.04.2018 р. на суботу 05.05.2018 р.

Тобто, понеділок - 30.04.2018 р. у ТОВ "Фірма "Фідея" був не робочим днем.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу законів про працю України встановлено святкові дні, зокрема 1 травня - День праці.

Визначений договором строк поставки 30.04.2018 р. був вихідним днем, наступний за ним 01.05.2018 р. - святковим та не робочим.

Таким чином, днем закінчення строку поставки за договором є перший робочий день - 02.05.2018 р., тобто виконання у цей день Постачальником свого обов`язку є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.1 договору продукція постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Преамбула умов DDP Міжнародних правил тлумаченню Термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року (поставка з оплатою мита) встановлює наступне: термін "поставка зі сплатою мита" означає, що продавець надасть товар, який пройшов митне очищення імпорту та без розвантаження з прибулого транспортного засобу у розпорядження покупця в названому місці призначення.

Термін DDP "поставка зі сплатою мита" означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які "мита" (під словом "мито" тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.

Відповідно до п. а ст. А3 терміну DDP Правил "Інкотермс-2000" продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення. Якщо конкретної точки поставки не узгоджено або не визначено практикою поставок, продавець може вибрати точку в межах названого місця призначення, яка найбільш задовольняє його цілям.

Відповідно до ст. А6 терміну DDP Правил "Інкотермс-2000" продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6, додатково до витрат, що випливають із статті А.3 "а", нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4.

Згідно зі ст. Вб терміну DDP Правил "Інкотермс-2000", покупець зобов`язаний сплатити всі витрати, пов`язані з товаром, із моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4.

Відповідно до ст. А.4 терміну DDP Правил "Інкотермс-2000" продавець зобов`язаний надати не розвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому прибулому транспортному засобі, у названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах періоду, узгодженого для поставки.

У розумінні ст. Вб терміну DDP Правил "Інкотермс-2000" витрати пов`язані з товаром, які покладаються на покупця з моменту здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4 є і витрати, що пов`язані, зокрема, з розвантаженням товару та подальшим його транспортування.

Ст. 46 Статуту залізниць України встановлено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання установлюються Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України № 113 від 25.02.1999 р.

Відповідно до вимог Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтранспорту України № 113 від 25.02.1999 р. з моменту одержання Постачальником вантажу, на останнього покладаються обов`язки по своєчасному розвантаженню перевізних засобів.

Виходячи з викладеного за умовами DDP Інкотермс 2010, які згідно договору розповсюджуються на правовідносини сторін у даній справі, моментом поставки товару є саме момент надання товару у розпорядження покупця на залізничній станції, без розвантаження з прибулого транспорту, а обов`язок розвантаження товару та його подальше транспортування до військових частин покладено саме на покупця, тобто відповідача.

Отже та обставина, що розвантаження продукції здійснено Замовником після вказаної дати із складанням актів 04.05.2018 р. та 05.05.2018 р. не свідчить про прострочення Постачальника.

Згідно із п. 5.5 договору договір вважається виконаним, при умові постачання не менше 99 % продукції.

Постачальником зобов`язання за договором № 286/1/18/23 від 06.03.2018 р. виконані належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки.

Вищенаведені обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2019 р. у справі № 910/6331/19 залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2019 р. у справі № 910/6331/19, у якій брали участь ті самі особи та повторного доведення не потребують, враховуючи наступне.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми ст. 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що Постачальником зобов`язання виконані у встановлені строки і те, що вказані обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 18.07.2019 р. у справі № 910/6331/19 в якій сторонами є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про доведеність наведених Позивачем обставин щодо порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань та задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про стягнення пені за прострочку поставки продукції та ухваленню нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.07.2019 р. у справі № 904/1829/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Фідея" 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін