РІШЕННЯ

17 грудня 2019 року Справа № 913/539/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши матеріали позовної заяви №06-05/1-65 від 04.09.2019

за позовом Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк, а/с 98, 93404)

до відповідача Фізичної особи - підприємця Бабєнкової Людмили Петрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

про стягнення 10401 грн 52 коп.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Бабєнкової Людмили Петрівни, в якому просить суд стягнути заборгованість за договором постачання теплової енергії в гарячій воді №835 від 12.06.2003 в сумі 10401 грн 52 коп., з яких: 7001 грн 47 коп. - основний борг, 710 грн 65 коп - 3% річних та 2689 грн 40 коп.- інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті послуг з централізованого опалення за жовтень 2015 - квітень 2016.У зв`язку з простроченням оплати послуг позивач відповідно до ст. 625 ЦК України нарахував - 3% річних в загальній сумі 710 грн 65 коп та інфляційні втрати в загальній сумі 2689 грн 40 коп.

Відповідно до п.п.1. ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно ч.1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви додано докази відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Фізичної особи - підприємця Бабєнкової Людмили Петрівни є - АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.10.2019 на підставі ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" №06-05/1-65 від 04.09.2019 залишено без руху, оскільки позивачем на виконання п.1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України не подано доказів, які підтверджують відправлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на юридичну адресу відповідача.

Відповідно до ухвали Господарського суду Луганської області від 01.10.2019 Державному підприємству "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" надано строк 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

17.10.2019 на адресу Господарського суду Луганської області від Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" надійшла заява №,6-05/1-67 від 15.10.2019, в якій позивач усунув недоліки позовної заяви та надав докази направлення копії позовної заяви на юридичну адресу відповідача (опис вкладення).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

05.11.2019 від відповідача через канцелярію Господарського суду Луганської області надійшов відзив на позовну заяву №29 від 04.11.2019, в якому відповідач зазначає, що за фактичне споживання теплової енергії заборгованості не має, заборгованість за теплові втрати не визнає. Повідомляє, що у 2015 році замовила проект на монтаж вузла обліку теплової енергії, стояки в підвалі знаходяться, але виконують роль комунікацій для всього будинку. Також просить залишити вимоги позивача без задоволення у зв`язку із закінчення загального строку позовної давності.

13.11.2019 від позивача через канцелярію Господарського суду Луганської області надійшла відповідь на відзив відповідача №06-08-/1-77 від 11.11.2019, в якому позивач зазначає, що розрахунок за спожиту теплову енергію за період часу з жовтня 2015 року по квітень 2016 року здійснював саме з урахуванням проекту установки прибору обліку теплової енергії, що підтверджується рахунками-актами № 835 від 31.10.2015 за жовтень, листопад, грудень, січень, лютий, березень, квітень 2016. Згідно даних рахунків-актів нарахування відбувалися як за приборами обліку теплової енергії так і за теплові втрати. В технічних умовах на проектування та монтаж вузла комерційного обліку теплової енергії № 143-15 вих. № 08-06-745 від 12 серпня 2015 року в пункті 9.2 зазначено виконати розрахунок тепловіддачі транзитних стояків та трубопроводів зворотного колектору, які проходять через приміщення магазинів та підвальне приміщення. B проекті установки прибору обліку теплової енергії в п. 4.2 встановлений розрахунок тепловіддачі ізольованих транзитних стояків (як у самому приміщені магазину так і в підвалі магазина). Згідно технічних даних нежитлове приміщення за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-кт. Гвардійський, б 27, має власний підвал загальною площею 157,4 кв.м., даний факт також підтверджується договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 липня 2016 року. Таким чином нарахування проводилися саме на підвальне приміщення, яке належало відповідачу, а не на підвальне приміщення всієї будівлі за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-кт Гвардійський, б 27.

03.12.2019 від відповідача через канцелярію Господарського суду Луганської області надійшли заперечення на відповідь на відзив №40 від 29.11.2019 в яких відповідач зазначає, що в технічних умовах не було передбачено опалення підвального приміщення, а тому нею було сплачено тільки за спожиту теплову енергію за показниками прибору теплової енергії. Також просить прийняти заяву про застосування строків позовної давності.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2003 між ТОВ "Центральний універмаг", як продавцем, та ФОП Бабєнковою Л.П., як покупцем, було укладено договір ВАК №154969 купівлі - продажу нежитлового приміщення за адресою пр. Гвардійський, 27, загальною площею 234,9 кв.м.

12.05.2003 між ТОВ "Центральний універмаг", як продавцем, та Бабєнковою Л.П. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , як покупцями, було укладено договір ВАК №154970 купівлі - продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 334,4 кв.м., відповідно до умов якого Бабєнкова Л.П. купила 1/9 частку приміщення.

12.06.2003 між Державним підприємством "Сєвєродонецька ТЕЦ", як енергопостачальною організацією, та фізичною особою-підприємцем Бабєнковою Людмилою Петрівною (магазин "Шарм"), як споживачем, було укладено договір №835 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію споживачу у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п.1.1.).

Умовами договору сторони погодили, що теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води на такі потреби: - опалення та вентиляція - в період опалювального сезону; - гаряче водопостачання - потягом року у приміщення за адресою пр. Гвардійський, 27, загальною площею 569,3 кв.м. (п.2.1.); облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом (п. 5.1.); розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених відділом цін Луганської обласної облдержадміністрації (п.6.1.); розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2.); цей договір набуває чинності з 01.03.2003 та діє до 01.06.2004 (п. 10.1.); договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п.10.2.).

Відповідно до долучених позивачем постанов НКРЕКП вартість 1 Гкал теплової енергії, що поставлялась відповідачу складала:

з 01.11.2015 (тариф для потреб інших споживачів, крім населення) - 1642,61 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 29.10.2015 №2690;

з 01.02.2016 (тариф для потреб інших споживачів, крім населення) - 1617,14 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України "Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП" від 28.01.2016 №54;

Опалювальний сезон 2015-2016 років було розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 08.09.2015 № 449 "Про початок опалювального сезону 2015-2016 років" (а.с.39).

Завершено опалювальний сезон 2015-2016 років 05.04.2016 на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 05.04.2016 № 140 "Про завершення опалювального періоду 2015-2016 років" (зворот а.с.39).

На підтвердження факту постачання теплової енергії на централізоване опалення в опалювальні періоди 2015-2016 років до будинку за адресою: проспект Гвардійський, 27 позивачем долучено акт про включення теплоустановок №0154 від 22.10.2015.

Згідно п. 9.3 технічних умов №143-15 на проектування та монтаж вузла комерційного обліку теплової енергії в нежитловому приміщенні (магазин "Шарм" та "Шарм-2") з обладнанням індивідуального теплового пункту за адресою м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27 при розробці проекту необхідно виконати розрахунок тепловіддачі транзитних стояків та трубопроводів зворотного колектору, які проходять через приміщення магазинів та підвальне приміщення.

Відповідно до п. 4.2. робочого проекту з обладнання приладів обліку теплової енергії за об`єктом: нежитлове приміщення, магазин "Шарм" та "Шарм-2", м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27. здійснюється розрахунок тепловіддачі ізольованих транзитних стояків. Згідно розрахунків при середній температурі теплоносія центрального опалення Т1=67 градусів та внутрішній температурі в опалюваних приміщеннях t= 20 градусів, тепловіддача стояків за рік складе Q= 4,084 Гкал/год.

Відповідно до долученого позивачем акту про приймання вузла обліку теплової енергії в експлуатацію з 26.10.2015 теплопостачальна організація надала дозвіл на експлуатацію системи теплозабезпечення з приладами обліку теплової енергії за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27, магазин "Шарм" та "Шарм-2", який підписаний заступником начальника ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", інженером, представником ТОВ "Донбастеплопроект", представником КП "СТС" та відповідальним представником абонента Бабєнковою Л.П.

15.12.2015 між ФОП Бабєнковою Л.П., як замовником, та ФОП Черкасом К.В, як виконавцем, підписано акт виконаних робіт, щодо обладнання комерційного вузла обліку теплової енергії за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27, магазин "Шарм" та "Шарм-2", які включають в себе: 1) проектні роботи; 2) монтажні роботи; 3) пусконалагоджувальні роботи.

За надані послуги з централізованого опалення відповідачу були направлені рахунки-акти, на загальну суму 45740 грн 77 коп, а саме: № 835 від 31.10.2015 за жовтень 2015 на суму 2941,24 грн; № 835 від 30.11.2015 за листопад 2015 на суму 14405,10 грн; № 835 від 31.12.2015 за грудень 2015 на суму 6716,62 грн; № 835 від 31.01.2016 за січень 2016 на суму 1371,18 грн; № 835 від 29.02.2016 за лютий 2016 на суму 17131,52 грн; № 835 від 31.03.2016 за березень 2016 на суму 2416,93 грн; № 835 від 30.04.2016 за квітень 2016 на суму 758,18 грн, які підписані уповноваженими особами сторін, скріплені печаткою позивача, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивачем до матеріалів справи також долучено копії направлених відповідачу претензій №08-06-425 від 16.05.2016 та №08-06-688 від 22.09.2016 про сплату боргу за надані послуги.

Відповідно до двосторонньо підписаного акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2019 відповідач заборгованість в сумі 7001,47 грн заперечує.

Згідно виписок з особового рахунку відповідача останнім було сплачено позивачу за період з 30.12.2015 по 07.11.2016 за надані комунальні послуги з постачання теплової енергії - 38739 грн 30 коп.

Як стверджує позивач, відповідач заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та за теплові втрати за період лютий 2016 - квітень 2016 не оплатив, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду для відновлення своїх порушених прав та інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України врегульовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання здійснюється Законом України "Про теплопостачання".

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з ст. 13 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 16 Закону № 1875 комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875 встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов`язанням.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Положеннями п. 5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем, як енергопостачальною організацією, на виконання умов договору постачання теплової енергії в гарячій воді №835 від 12.06.2003 було поставлено відповідачу, як споживачу, теплову енергію за період жовтень 2015 - квітень 2016, на загальну суму 45740 грн 77 коп., на підставі чого позивачем було виписано відповідачу рахунки - акти згідно п. 6.1. договору №835 від 12.06.2003, до яких також включена заборгованість за теплові втрати, рахунки - акти підписані представниками сторін без будь - яких претензій, зауважень, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи, однак відповідач свої зобов`язання по повній оплаті рахунків - актів в повному обсязі не виконав, а оплатив лише частков на суму 38739 грн 30 коп., що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача. Станом на момент розгляду справи доказів протилежного суду надано не було.

Судом також встановлено, що 12.08.2015 відповідачем було отримано технічні умови №143-15 на проектування та монтаж вузла комерційного обліку теплової енергії в нежитловому приміщенні (магазин "Шарм" та "Шарм-2") з обладнанням індивідуального теплового пункту за адресою м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27, відповідно до п. 9.3 якого при розробці проекту необхідно виконати розрахунок тепловіддачі транзитних стояків та трубопроводів зворотного колектору, які проходять через приміщення магазинів та підвальне приміщення.

Відповідно до п. 4.2. робочого проекту з обладнання приладів обліку теплової енергії за об`єктом: нежитлове приміщення, магазин "Шарм" та "Шарм-2", м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27. здійснюється розрахунок тепловіддачі ізольованих транзитних стояків. Розрахунки показали, що при середній температурі теплоносія центрального опалення Т1=67 градусів та внутрішній температурі в опалюваних приміщеннях t= 20 градусів, тепловіддача стояків за рік складе Q= 4,084 Гкал/год.

Відповідно до акту про приймання вузла обліку теплової енергії в експлуатацію з 26.10.2015 теплопостачальна організація надала дозвіл на експлуатацію системи теплозабезпечення з приладами обліку теплової енергії за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27, магазин "Шарм" та "Шарм-2", який підписаний заступником начальника ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ", інженером, представником ТОВ "Донбастеплопроект", представником КП "СТС" та відповідальним представником абонента - Бабєнковою Л.П.

15.12.2015 між ФОП Бабєнковою Л.П., як замовником, та ФОП Черкасом К.В, як виконавцем, підписано акт виконаних робіт, щодо обладнання комерційного вузла обліку теплової енергії за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27, магазин "Шарм" та "Шарм-2", які включають в себе: 1) проектні роботи; 2) монтажні роботи; 3) пусконалагоджувальні роботи.

За таких обставин, враховуючи, що договір постачання теплової енергії №835 від 12.06.2003 за адресою м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27 був укладений на загальну площу 569,3 кв. м., та яка згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 14.07.2016 включає в себе підвальне приміщення площею 157,4 кв. м, Бабєнкова Л.П. згідно робочого проекту з обладнання приладами обліку теплової енергії за об`єктом: нежитлове приміщення, магазин "Шарм" та "Шарм-2", м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 27. була належним чином повідомлена, про наявність ізольованих транзитних стояків з річною тепловіддачею 4,084 Гкал/год. та підписуючи рахунки - акти за лютий - квітень 2016 без жодний претензій та зауважень була обізнана також про обов`язок щодо сплати за теплові втрати.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Із аналізу вищенаведених положень слідує те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018р. у справі №638/11034/15-ц.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача, він просить стягнути заборгованість за рахунками -актами №835 від 29.02.2016, №835 від 31.03.2016 та №835 від 30.04.2016 на загальну суму 7001,47, однак згідно виписок з особового рахунку відповідача №7513 відповідачем 21.03.2016 було здійснено оплату за рахунком- актом №835 від 29.02.2016 на загальну суму 5276 грн 01 коп та 15.04.2016 було здійснено оплату за рахунком- актом №835 від 31.03.2016 на загальну суму 1727 грн 10 коп.

Враховуючи, що відповідачем було зазначено в призначенні платежу вказівку на період оплати за комунальні послуги з теплопостачання у позивача були відсутні підстави зараховувати платіж від 15.04.2016 за рахунком- актом №835 від 31.03.2016 на загальну суму 1727 грн 10 коп. за зобов`язаннями лютого 2016.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 7001 грн 47 коп. за період лютий - квітень 2016 за рахунками - актами №835 від 29.02.2016, №835 від 31.03.2016, №835 від 30.04.2016 є законною, обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач у відзиві на позов до спірних правовідносин просить застосувати строк позовної давності, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частинами 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС №668/8830/15-ц від 07.06.2018.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що перебіг позовної давності за рахунком - актом №835 від 29.02.2016, починається 08.11.2016, оскільки згідно реєстру оплат позивача остання часткова оплата за ним була 07.11.2016.

За таких обставин, у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом 26.09.2019, тобто в межах трирічного строку, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування позовної давності до зобов`язань лютого 2016 року.

Щодо рахунку - акту №835 від 31.03.2016, судом встановлено, що перебіг позовної давності починається 22.03.2016, оскільки згідно виписки з особового рахунку відповідача часткова оплата за ним була 21.03.2016, отже позивач звернувся до суду з позовом до відповідача після спливу трирічного строку.

Щодо рахунку рахунка - акту №835 від 30.04.2016, судом встановлено, що перебіг позовної давності починається 16.04.2016, оскільки згідно виписки з особового рахунку відповідача часткова оплата за ним була 15.04.2016, отже позивач звернувся до суду з позовом до відповідача після спливу трирічного строку.

Судом встановлено, що позивач не навів поважності причин пропуску строку позовної давності та доказів переривання строк позовної давності за даними рахунками - актами не надав.

За таких обставин клопотання відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача за рахунками - актами №835 від 31.03.2016 та №835 від 30.04.2016 є законним, обґрунтованим, доведеним належними та допустимими доказами та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з лютого по квітень 2016 є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, але враховуючи те що відповідач відповідно до ст. 257 Цивільного Кодексу заявив клопотання про застосування строку позовної давності, заявлена вимога про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково лише за лютий 2016 за рахунком - актом №835 від 29.02.2016 в сумі 3826 грн 36 коп.

Позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача за несвоєчасну оплату за постачання теплової енергії 3% річних за лютий - квітень 2016 в загальній сумі 710 грн 65 коп. та інфляційні втрати за лютий - квітень 2016 в загальній сумі 2689 грн 40 коп.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

Суд зазначає, що індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за зобов`язаннями березня - квітня 2016 за рахунками актами №835 від 31.03.2016 та №835 від 30.04.2016, то суд відмовляє і в похідній вимозі про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату за зобов`язаннями березня - квітня 2016.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за несвоєчасну оплату за зобов`язанням лютого 2016, господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем невірно визначено розмір 3% річних за заявлений період, оскільки в розрахунку помилково зазначено дату часткової оплати 15.06.2016, однак оплата за даним рахунком - актом була проведена відповідачем 21.03.2016 та 07.11.2016.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою програми "Законодавство", в межах періоду заявленого позивачем, розмір 3% річних за несвоєчасну оплату послуг з поставленої теплової енергії за лютий 2016 за період з 16.03.2016 по 31.07.2019 в загальній сумі складає 1232 грн 92 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних за несвоєчасну оплату поставленої теплової енергії за лютий 2016 є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума 3% річних за несвоєчасну оплату поставленої теплової енергії за лютий 2016, яка підлягає стягненню складає 399 грн 02 коп.

Судом було перевірено розрахунок інфляційних витрат та встановлено, що позивачем арифметично невірно визначено розмір інфляційних втрат, оскільки в розрахунку помилково зазначено дату часткової оплати 15.06.2016 однак оплата за даним рахунком - актом була проведена відповідачем 21.03.2016 та 07.11.2016 та не включено червень 2016 та листопад 2016, оскільки розрахунок здійснюється за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція.

За розрахунком суду, зробленого за допомогою програми "Законодавство", в межах періоду заявленого позивачем розмір інфляційних втрат за зобов`язаннями лютого 2016 за період квітень 2016 - липень 2019 складає 4717 грн 31 коп., але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, сума інфляційних втрат за несвоєчасну оплату поставленої теплової енергії за лютий 2016, яка підлягає стягненню складає 1499 грн 84 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належним та допустимими доказами, але такими, що підлягають задоволенню частково, а саме: основна заборгованість в сумі 3826 грн 36 коп., інфляційні втрати в сумі 1499 грн 84 коп., 3% річних в сумі 399 грн 02 коп.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1057 грн 36 коп.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Бабєнкової Людмили Петрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецька ТЕЦ, 93404, ) основну заборгованість в сумі 3826 (три тисячі вісімсот двадцять шість) грн 36 коп., інфляційні втрати в сумі 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) грн 84 коп., 3% річних в сумі 399 (триста дев`яносто дев`ять) грн 02 коп. та судовий збір в сумі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн 36 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.12.2019

Суддя С.В. Масловський