ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Справа № 918/526/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

на рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. ухваленого суддею Андрійчук О.В. у м.Рівному, повний текст складено 23.09.2019 р.

у справі № 918/526/19

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області

до Приватного акціонерного товариства "Рівнетурист"

про стягнення 21057,92 грн

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. у справі № 918/526/19 відмовлено у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Приватного акціонерного товариства "Рівнетурист" про стягнення 21057,92 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. у справі № 918/526/19 та постановити нове, яким задоволити позов.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки судом не було дотримано норм Господарського процесуального кодексу України.

На думку скаржника судом не було враховано норми матеріального права, а саме ч.3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, і на такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пояснює, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення встановив склад цивільного правопорушення, внаслідок чого було завдано шкоди державі, тому правомірним є висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача шкоди у сумі 21057,92 грн. Разом з тим, вважає безпідставним застосування наслідків спливу позовної давності до даної справи.

Доводить, що Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області стало відомо про порушення його прав та інтересів після проведеної перевірки первинних документів, видачі відповідачем нової довідки від 02.08.2018 р. № 146 та співставлення даних з попередньою довідкою, на основі якої призначено пенсію гр. ОСОБА_1 .

Доводить також, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяло лише в межах своїх повноважень та жодним чином не порушило норм чинного законодавства, яким не встановлено чіткого періоду проведення перевірки документів та не визначено підстави проведення такої перевірки, а отже її проведення може ініціюватись органом Пенсійного фонду у будь-який термін, тому строк позовної давності управлінням не пропущений.

Просить врахувати наведене і скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. у справі № 918/526/19 та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Рівнетурист" подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Звертає увагу суду, що довідка ПрАТ «Рівнетурист», на підставі якої проведено неправильний розрахунок пенсії, датована 11.07.2006 р., тоді як скаржник здійснив перевірку обґрунтованості вказаної довідки лише 31.07.2018 р., тобто через 12 років з дня її видачі. При цьому, окрім посилання на наявність у нього відповідного права, жодних аргументів про необхідність проведення перевірки через такий проміжок часу та підстав, що викликали таку необхідність, суду не надано.

Вважає, що скаржник, належним чином реалізуючи надані йому дискреційні повноваження, міг дізнатися про порушення свого права з дня подання ОСОБА_1 довідки № 118 від 11.07.2006 р., відтак перебіг позовної давності розпочався 12.07.2006 р. та закінчився 12.07.2009 р., тобто - скаржник звернувся до суду першої інстанції з пропуском позовної давності, відтак позов задоволенню не підлягає згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З урахуванням викладеного просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/526/19 від 23.09.2019 р. відхилити, а рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/526/19 від 23.09.2019 р. - залишити без змін.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не подавали.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги відбувся без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Для призначення пенсії А. Кициляк філією Туристичного комплексу «Турист» надана довідка про заробітну плату № 118 від 11.07.2006 р. за період з січня 1992 року по грудень 1996 року, згідно з якою заробіток, який враховується при обчисленні пенсії, склав 983,58 грн.

Довідка підписана керівником Філіповим В.М., головним бухгалтером Стоякіною Л.В., виконавцем Ярошик А.Г. та скріплена печаткою Туристичного комплексу «Турист» /а.с. 15/.

Філія Туристичний комплекс "Турист" була в складі туристсько-екскурсійного виробничого об`єднання "Рівнетурист", який згідно з наказом № 14/2-ВР від 01.04.1992 р. реорганізовано в Рівненське ДП "Рівнетурист" ЗАТ "Укрпрофтур", яке, у свою чергу, згідно з рішенням установчих зборів, оформлених протоколом № 1/2 від 03.12.2003 р., реорганізоване в Рівненське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Рівнетурист", 07.04.2001 р. рішенням загальних зборів ЗАТ "Рівнетурист" Рівненське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Рівнетурист" перейменоване в Приватне акціонерне товариство "Рівнетурист" /а.с. 19/.

Таким чином, позов поданий до Приватного акціонерного товариства "Рівнетурист", який є правонаступником всіх прав та обов`язків юридичної особи, яка видала довідку № 118 від 11.07.2006 р. про заробітню плату для призначення пенсії ОСОБА_2 за період з січня 1992 року по грудень 1996 року.

А.Кициляк на підставі заяви про призначення (перерахунок) пенсії від 07.07.2006 р. перебуває на обліку у позивача (сервісний центр Рівненського району), який є правонаступником усіх прав та обов`язків Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області згідно з постановою КМ України від 22.08.2018 р. № 628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для призначення пенсії А. Кициляк надала Управлінню Пенсійного фонду України довідку про заробітну плату № 118 від 11.07.2006 р. /а.с. 15/, на підставі якої відповідно до протоколу № 23110 від 28.08.2006 р. Управлінням Пенсійного фонду України була призначена пенсія /а.с.12/.

31.07.2018 р. відповідно до наказу "Про проведення перевірок" № 271 від 26.07.2018 р., на підставі направлення № 3263/10 від 26.07.2018 р., виданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, позивачем з відома голови правління відповідача та в присутності його головного бухгалтера проведено позапланову перевірку достовірності документів про заробітну плату, наданих для призначення (перерахунку) пенсії згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" А. Кициляк, про що складений акт № 1605 /а.с. 16-17/. Акт №1605 від 31.07.2018 р. підписаний повноважною особою Пенсійного фонду України Лазарець Л.С., головою правління «Рівнетурист» Логацьким А.М., головним бухгалтером Климчук Т.В. та скріплений печаткою Приватного акціонерного товариства "Рівнетурист".

За результатами проведеної перевірки встановлено, що відповідно до наданих документів дані довідки № 118 від 11.07.2006 р. про заробітну плату А. Кициляк за період з 01.01.1992 р. по 31.12.1996 р. не відповідають даним первинних документів, у зв`язку з чим рекомендовано відповідачу видати нову довідку, а довідку № 118 від 11.07.2006 р. вважати недійсною.

Відповідно до пояснювальної записки № 147 від 02.08.2018 р. головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства "Рівнетурист" повідомлено, що на момент видачі довідки у філії ТК "Турист" було інше керівництво, тому причин розбіжностей пояснити не може і відповідальності за вказану довідку не несе /а.с. 18/.

Згідно з довідкою № 146 від 02.08.2018 р., виданою відповідачем, заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії, складає 937,69 грн. /а.с. 20/.

На підставі вказаної довідки позивачем проведено перерахунок розміру пенсійної виплати А. Кициляк, на підтвердження чого надано протоколи індивідуального перерахунку, та встановлено факт безпідставної виплати підвищеного розміру пенсії за період з 24.06.2006 р. по 31.03.2019 р. в сумі 21 057,92 грн. /а.с. 21-24/.

Листом № 5526/07 від 10.05.2019 р. позивач звернувся до відповідача та запропонував ПАТ «Рівнетурист» повернути на рахунок головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суму переплати 21057,92 грн. у зв`язку із встановленим фактом невірних даних у первинній довідці, виданій відповідачем /а.с. 26/. Лист № 5526/07 від 10.05.2019 р. був вручений Приватному акціонерному товариству "Рівнетурист" 23.05.2019 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, /а.с. 26 зі звороту/.

Оскільки відповідач не виконав вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про добровільну сплату, позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області із даним позовом, посилаючись на норму ст. 1166 ЦК України,.

Отже, між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок видачі недостовірної довідки про заробітну плату, на підставі якої здійснювалося обчислення розміру пенсії працівнику відповідача, і такі правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Нормою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма передбачає загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність, за загальним правилом, настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Колегія суддів апеляційної інстанції в межах наданих їй процесуальним законодавством повноважень встановила наявність всіх чотирьох складових цивільного правопорушення для настання такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди в порядку статті 1166 Цивільного кодексу України, а саме: наявність шкоди у вигляді переплати пенсії за період з червня 2006 року по березень 2019 року у заявленому до стягнення розмірі, протиправна поведінка заподіювача шкоди у вигляді надання довідки, що містить недостовірну інформацію і була підставою для нарахування спірної суми, що в свою чергою є причинним зв`язком між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, та вини відповідача у вигляді видачі такої довідки з недостовірною інформацією.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність складу господарського правопорушення, що є підставою для покладення на Приватне акціонерне товариство "Рівнетурист" відповідальності за шкоду, заподіяну бюджету Пенсійного фонду України.

Такі висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.07.2018 р. у справі № 909/425/17 та від 07.03.2018 р. у справі № 517/186/17.

Разом з тим, відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (у відзиві).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 цього кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Як зазначалось вище, предметом спору у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача суми переплаченої пенсії, яка була призначена А. Кициляк Управлінням Пенсійного фонду України 28.08.2006 р. відповідно до протоколу № 23110 на підставі довідки відповідача № 118, виданої 11.07.2006 р., і саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності до вимоги про стягнення шкоди, оскільки на час призначення пенсіі 28.08.2006 р. позивач міг та був зобов`язаний дізнатись про порушення відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України.

Позивач доводить, що перебіг позовної давності необхідно рахувати з часу, коли порушення було встановлено в ході перевірки 31.07.2018 р.

Такі доводи позивача колегія суддів вважає помилковими з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно з п. 32 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", затверджений Міністерством праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України № 224/30 від 30.04.2002 р., зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 за № 536/6824, який діяв на момент звернення та призначення пенсії гр. ОСОБА_1 , при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви і подання, відповідність викладених у них відомостей про заявника даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій з відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження.

Таким чином, орган, що призначає пенсію, контролює і перевіряє правильність всіх документів, що подаються та відповідно у разі обґрунтованих сумнівів має право вимагати як від підприємств, установ та організацій, так і від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі. Остаточне рішення щодо відповідності поданих документів для призначення та нарахування пенсії вимогам Закону приймається саме органами Пенсійного фонду. При цьому працівники цих органів Законом зобов`язані перевірити такі документів та нарахувати і призначити пенсію у відповідному розмірі.

Позивач жодним чином не довів, чому обов`язок щодо здійснення перевірок, покладений на нього відповідно до вказаних вище норм законодавства, не був здійснений працівниками органу Пенсійного фонду як на час нарахування і призначення пенсії 28.08.2006 р., так і протягом наступних 12-ти років. Тому звернення до суду із пропуском строку позовної давності стало наслідком бездіяльності позивача.

Згідно з ч. 4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції про застосування позовної давності та відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. у справі № 918/526/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.277 ГПК України.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 23.09.2019 р. у справі № 918/526/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/526/19 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Філіпова Т.Л.