ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа№ 910/9654/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токарева А.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 11 .12.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019

у справі №910/9654/19 (суддя Балац С.В.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича

до Житлового кооперативу "РІЧКОВИК - 3"

про стягнення 121 733,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9654/19 в задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Фізична особа - підприємець Верниба Валентин Анатолійович подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9654/19 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також, скаржник зазначає, що в Договорі про надання юридичних послуг, а саме в його п. 2.1.2. вказано, що Замовник має право доручити Виконавцю додаткові завдання, не обумовлені Договором. Також, згідно п. 4.1. Договору, вартість послуг за Договором формується відповідно до вартості юридичних послуг, що є додатком №1 до Договору. Додатком №1 до Договору визначено види і вартість юридичних послуг різних видів, а не тільки супроводження однієї судової справи № 754/15017/14-ц. Так, в Додатку №1 встановлено як вид юридичних послуг складання договорів, листі, представництво в судах всіх інстанцій, складання різних процесуальних документів, надання юридичних консультацій в господарському, цивільному, адміністративному, земельному, трудовому праві.

Таким чином сторони врегулювали предмет договору не тільки його розділом 1, але й Додатком №1, що є його невід`ємною частиною. Врегулювання предмету Договору у такий спосіб сторони узгодили пунктом 2.1.2 Договору.

05.11.2019 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шаптали Є.Ю., суддів: Яковлєва М.Л., Куксова В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2019 задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9654/19 та призначено до розгляду на 04.12.2019.

18.11.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 04.12.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 11.12.2019.

09.12.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли пояснення по справі.

10.12.2019 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про закриття апеляційного провадження та винесення окремої ухвали.

В судовому засіданні 11.12.2019 представником скаржника було заявлено усне клопотання про недопуск представника відповідача до участі у розгляді справи, адвоката Ковальової О.О. у зв`язку відсутністю інформації у Єдиному реєстрі адвокатів України.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник позивача підтримав клопотання про недопуск представника відповідача до участі в розгляді справи.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник відповідача зваперечив проти задоволення клопотання представника позивача.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник відповідача підтримав доводи викладені в заяві про закриття апеляційного провадження та про винесення окремої ухвали та просив задовольнити її.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник скаржника заперечив проти доводів викладених в заяві та просив відмовити в її задоволенні.

Судом, за результатом розгляду вказаної заяви та клопотання винесено ухвали про відмову в задоволенні заяви про закриття апеляційного провадження та про винесення окремої ухвали та про відмову в задоволенні клопотання про недопуск до розгляду справи представника відповідача.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9654/19 скасувати.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/9654/19 залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, укладено договір про надання юридичних послуг від 12.02.2015 № 19/6-55 (надалі - Договір), відповідно до предмету якого відповідач доручає (за власний рахунок) позивачу в судовому порядку представляти власні інтереси (на підставі виданого доручення) в суді загальної юрисдикції по справі № 754/15017/14-ц та інших судах (за необхідності - Апеляційний суд м. Києва, Верховний Суд України), а позивач приймає на себе зобов`язання щодо захисту інтересів відповідача у визначеному Договором порядку (п. 1 Договору).

Як визначено п. 4.3 Договору, оплата послуг позивача здійснюється на підставі виставлених рахунків. Оплата виставлених рахунків здійснюється відповідачем протягом п`яти банківських днів, включаючи день виставлення рахунку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається та стверджується позивачем, що останнім надані відповідачу послуги на загальну суму 123.761,23 грн., що підтверджується підписаним між сторонами спору актом звіряння в період з 01.01.2015 по 18.07.2017 та актами здачі приймання наданих послуг від 30.06.2018 на суму 49.782,07 грн. та від 01.07.2018 на суму 43.600,00 грн.

Однак, у зв`язку з тим, що вказана заборгованість сплачена відповідачем частково, позивач вернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 71.782,07 грн.

Беручи до уваги те, що у правовідносинах сторін даного спору, на думку позивача, має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 31.721,60 грн., а також про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4.341,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.887,61 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи до уваги положення пункту 1 укладеного між сторонами спору Договору наявні в матеріалах справи акти здачі приймання наданих послуг від 30.06.2018 на суму 49.782,07 грн. та від 01.07.2018 на суму 43.600,00 грн. не можуть слугувати доказами надання послуг за Договором, оскільки містять положення про надання послуг за іншими судовими справами та не містять положень про надання послуг у справі, вказаної в пункті 1 Договору.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги акт звіряння в період з 01.01.2015 по 18.07.2017, оскільки останній не містить посилання на укладений між сторонами спору Договір.

Разом з тим, приймаючи до уваги пункт 4.3 Договору, грошове зобов`язання у відповідачем перед позивачем виникає на підставі виставлених рахунків.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура від 11.03.2019 № 19/6-55/45 на суму 71.782,07 грн. Однак, матеріали справи не містять доказів отримання такого рахунку відповідачем, як нарочно так і поштовим відправленням.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 71.782,07 грн. задоволенню не підлягає.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 31.721,60 грн., 3 % річних в сумі 4.341,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.887,61 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у задоволенні якої відмовлено.

Щодо тверджень скаржника про те, що в Договорі про надання юридичних послуг, а саме в його п. 2.1.2. вказано, що Замовник має право доручити Виконавцю додаткові завдання, не обумовлені Договором. Також, згідно п. 4.1. Договору, вартість послуг за Договором формується відповідно до вартості юридичних послуг, що є додатком №1 до Договору. Додатком №1 до Договору визначено види і вартість юридичних послуг різних видів, а не тільки супроводження однієї судової справи № 754/15017/14-ц. Так, в Додатку №1 встановлено як вид юридичних послуг складання договорів, листі, представництво в судах всіх інстанцій, складання різних процесуальних документів, надання юридичних консультацій в господарському, цивільному, адміністративному, земельному, трудовому праві, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з п. 1 Договору, Замовник доручає (за власний рахунок) Виконавцю в судовому порядку представляти власні інтереси (на підставі виданого доручення) в суді загальної юрисдикції по справі № 754/15017/14-ц та інших судах (за необхідності - Апеляційний суд м. Києва, Верховний Суд України), а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо захисту інтересів Замовника у визначеному Договором порядку.

Пунктом 2.1.2 Договору встановлено, що Замовник має право доручити Виконавцю додаткові завдання, не обумовлені Договором, на підставі Додаткової Угоди до Договору з визначенням об`ємів завдання, порядку та умов його оплати.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи скаржника, оскільки матеріали справи не містять доказів укладання між замовником та виконавцем додаткової угоди до Договору.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/9654/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/9654/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Верниби Валентина Анатолійовича - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/9654/19 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9654/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2019.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв