ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 10/Б-5022/1402/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г.

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

арбітражного керуючого - Шимечко А. Я.,

АТ "Ощадбанк" - Вовчук М. В.,

ТОВ "ФК "Поліс" - Синявська Х. Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019

у складі колегії суддів: Желік М. Б. (головуючого), Галушко Н. А., Орищин Г. В.

та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2019

у складі судді Сидорук А. М.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП"

про визнання банкрутом

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

1. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2019 у справі № 10/Б-5022/1402/2012 скаргу ПАТ Державний ощадний банк в особі філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" на дії ліквідатора ТОВ "ВК-ГРУП" - Шимечка А. Я. задоволено частково. Визнано дії ліквідатора ТОВ "ВК-ГРУП" - Шимечка А. Я. щодо розподілу коштів, отриманих від реалізації заставного майна - приміщення кормокухні, що знаходиться за адресою смт Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області неправомірними. Зобов`язано ліквідатора ТОВ "ВК-ГРУП" - арбітражного керуючого Шимечка А. Я. повернути кошти у сумі 138 211,26 грн від реалізації заставного майна - приміщення кормокухні, на ліквідаційний рахунок ТОВ "ВК-ГРУП" для подальшого розподілу.

2. Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що за приписами норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", як в старій так і в новій редакціях, у будь-якому випадку кошти, отримані ліквідатором від продажу заставного майна боржника, одразу підлягають перерахуванню у повному обсязі заставодержателю. У той же час, ця обставина у подальшому не звільняє заставного кредитора від обов`язку оплати витрат на проведення ліквідаційної процедури за наявності відповідного судового рішення у справі про банкрутство, яким визначено джерела та порядок оплати таких витрат.

3. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 вищезазначена ухвала місцевого господарського суду залишена без змін.

4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками та рішенням місцевого господарського суду.

Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

5. Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.12.2012 ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Тернопільське обласне управління ПАТ "Ощадбанк" визнано кредитором на суму 160 615,99 грн, які забезпечені іпотекою нерухомого майна.

6. Постановою Господарського суду Тернопільської області від 30.10.2012 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру банкрута.

7. Продаж майна, що належить банкруту відбувся шляхом проведення аукціону переможцем якого став учасник ТОВ "Сан-АПродукт", кінцева ціна продажу лоту - 229 350,00 грн без ПДВ, що підтверджується протоколом про проведення аукціону № 1 від 21.12.2018.

8. Кошти у сумі 229 350,00 грн були розподілені наступним чином: 136 000,00 грн - оплата послуг арбітражного керуючого; 29 815,50 грн - винагорода арбітражного керуючого; 6 815,00 грн - відшкодування витрат арбітражного керуючого; 12 600,00 грн - оплата за експертну оцінку; 20 850,00 грн - оплата за проведення аукціону; 22 404,73 грн - погашення кредиторських вимог АТ "Ощадбанк"; 864,77 грн - комісія банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції від 09.10.2019 та ухвалою місцевого господарського суду від 30.07.2019 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" арбітражний керуючий Шимечко Андрій Ярославович звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою з вимогою їх скасувати та прийняти нове рішення, яким скаргу ПАТ Державний ощадний банк в особі філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" на дії ліквідатора ТОВ "ВК-ГРУП" - Шимечка А. Я. залишити без розгляду.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 10/Б-5022/1402/2012 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Банаська О. О. (головуючого), суддів - Катеринчук Л. Й., Пєскова В. Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2019.

11. Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2019 відкрито касаційне провадження у справі № 10/Б-5022/1402/2012 за вищезазначеною касаційною скаргою, датою проведення судового засідання визначено 12.12.2019.

12. 11.12.2019 до Верховного Суду від АТ "Ощадбанк" надійшов відзив на касаційну скаргу із запереченнями проти вимог та доводів скаржника.

13. У засідання суду касаційної інстанції 12.12.2019 з`явились представники скаржника та кредиторів (АТ "Ощадбанк", ТОВ "ФК "Поліс"), які надали пояснення у справі.

14. Інші учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили, про час та дату судового засідання сповіщені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників інших учасників справи.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" арбітражного керуючого Шимечка А. Я.)

15. Скаржник доводить, що при поданні скарги на дії ліквідатора не було сплачено судовий збір;

- заява кредитора, яка подана у формі скарги є підставою для її розгляду в окремому судовому засіданні та до неї повинні застосовуватись вимоги статті 164 Господарського процесуального кодексу України. Копію скарги не було надіслано ТОВ "Фінансова компанія "Поліс";

- заявником не виконано вимоги щодо змісту позовної заяви (скарги), передбачені підпунктом 10 пункту 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України;

- долучена до матеріалів справи копія довіреності АТ "Ощадбанк" не є належним доказом представництва інтересів кредитора;

- судом не розглянуто клопотання про залишення без розгляду скарги на дії ліквідатора;

- у судових засіданнях брав участь неналежний представник кредитора;

- заяву про збільшення позовних вимог не надіслано іншим учасникам справи;

- ліквідатором розподілено кошти правомірно та відповідно до вимог законодавства.

Доводи АТ "Ощадбанк"

16. Заперечуючи проти вимог та доводів скаржника АТ "Ощадбанк" посилається на те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій прийняті відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

17. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

19. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

20. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

21. Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" порушено у 2012 році (ухвала Господарського суду Тернопільської області від 05.10.2012), а банкрутом товариство визнано постановою від 30.10.2012.

22. Пунктом 11 Розділу Прикінцеві та Перехідні положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

23. Зважаючи на викладене, застосуванню підлягають положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діяли до 19.01.2013.

24. Абзацом 2 частини шостої статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до 19.01.2013) передбачено, що розпорядник майна зобов`язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

25. Майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя згідно з положеннями абзацу 2 частини другої статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до 19.01.2013).

26. Відповідно до підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції до 19.01.2013) кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються у першу чергу на задоволення вимог, забезпечених заставою.

27. Отже, законодавець чітко визначив процедуру внесення вимог кредиторів, забезпечених заставою майна боржника, до реєстру вимог кредиторів та задоволення таких вимог, вказавши, що майно боржника, яке є предметом застави, включається до ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

28. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі № 32/17-352-2011 від якої колегія суддів не вбачає підстав для відступу.

29. Крім того, згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції після 19.01.2013) майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. При цьому кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

30. Тобто, законодавець чітко визначив джерело покриття витрат, зокрема, пов`язаних з продажем саме предмета забезпечення. При цьому, слід зауважити, що такі витрати не віднесені до жодної з черг задоволення, оскільки за приписами частини 9 статті 45 Закону про банкрутство, погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

31. Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що за рахунок коштів від продажу заставного майна, які спрямовуються на погашення вимог заставного кредитора в процедурі ліквідації, можливо погасити і витрати, які пов`язані з продажем саме такого заставного майна (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 927/1191/14, від 20.09.2018 у справі № 904/720/14 та від 09.10.2018 у справі № 5004/1762/11).

32. Ураховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно банкрута, що є предметом застави, використовується для задоволення вимог заставодержателя та нормами цього Закону не передбачено автоматичного відрахування з суми реалізації такого майна сум, належних до виплати ліквідатору банкрута.

Щодо суті касаційної скарги

33. Доводи скаржника про порушення судами норм матеріального та процесуального права щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

34. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

35. Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

36. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції надано скаржникові вичерпну відповідь на всі доводи та істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій. До того ж наведені у касаційній скарзі доводи є ідентичними доводам апеляційної скарги, які були ретельно досліджені та оцінені судом апеляційної інстанції з наведенням відповідного мотивування їх відхилення.

37. Оцінюючи доводи касаційної скарги колегія суддів враховує висновок, сформований у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/8492/15, від 28.11.2019 у справі № 18/1971/12 та від 28.11.2019 у справі № 5009/2987/12 за якими, доводи касаційної скарги не повинні фактично збігатися з доводами апеляційної скарги, яким надано оцінку та обґрунтовано відхилено апеляційним судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

38. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

39. Відповідно статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

40. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

41. Рішення суду має прийматися у відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

42. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича та необхідність залишення постанови Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та ухвали Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2019 у справі № 10/Б-5022/1402/2012 без змін.

Щодо судових витрат

43. Зважаючи на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду про залишення касаційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК-ГРУП" арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 та ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2019 у справі № 10/Б-5022/1402/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько
Судді Л. Й. Катеринчук
В. Г. Пєсков