РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2019Справа № 905/1577/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Лиман

про стягнення 21 245,44 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Донецька залізниця» Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (відповідач) суми збитків в розмірі 21 245,44 грн, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.08.2018 року матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом від 02.10.2019 року матеріали позовної заяви надіслано до Господарського суду міста Києва.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №227 отримав ухвалу суду від 15.10.2019 про відкриття провадження у справі 18.10.2019 проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав. Про наслідки не подання відзиву відповідач був повідомлений ухвалою суду від 15.10.2019 про відкриття провадження у справі №905/1577/19.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Донецька залізниця» Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не скористалось наданими процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзивів на позов, а відтак не скористалися наданими їх процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019 Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) здійснено відправку коксу доменного у вагонах №№ 53450862, 56090285, 56951130 на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (вантажоодержувач, позивач) залізничним транспортом зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці, що підтверджується залізничною накладною №48233126.

Під час слідування вантажу на станції Сартана Донецької залізниці було проведено комісійне переваження, за результатами якого виявлено нестачу вантажу у вагонах №№ 53450862, 56090285, 56951130, про що складено комерційні акти:

- №484809/30 від 09.02.2019 року до вагону №53450862, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 63800 кг, тара - 23300 кг, нетто - 40500 кг, що менше документу на 1000 кг;

- №484809/31 від 09.02.2019 року до вагону №56090285, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 64100 кг, тара - 23800 кг, нетто - 42200 кг, що менше документу на 1900 кг;

- №484809/32 від 09.02.2019 року до вагону №56951130, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 63250 кг, тара - 23200 кг, нетто - 40050 кг, що менше документу на 1600 кг.

Позивач звертаючись до суду з цим позовом вказує на те, відповідач, як перевізник вантажу, належним чином не виконав зобов`язання щодо збереження вантажу під час його перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 21 245,44 грн, заподіяні внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно вказаних залізничних накладних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України).

При цьому, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №475 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як встановлено судом, на підставі наявних матеріалах справи доказів, Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» завантажило у вагони кокс доменний та передало вказаний вантаж для перевезення залізниці по накладній №48233126 від 07.02.2019, зокрема у вагони №53450862 в кількості 41500 кг, №56090285 в кількості 42200 кг, №56951130 в кількості 41650 кг.

В свою чергу, залізниця прийняла у позивача на станції відправлення зазначений кокс доменний для перевезення без зауважень і зобов`язалась доставити його за накладною №48233126 на станцію Сартана Донецької залізниці - отримувач Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Виходячи з вищевикладеного, між сторонами виникли правовідносини за договором перевезення.

09.02.2019 на станції Сартана Донецької залізниці було складено комерційні акти:

- №484809/30 від 09.02.2019 року до вагону №53450862, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 63800 кг, тара - 23300 кг, нетто - 40500 кг, що менше документу на 1000 кг. Також зазначено, що вантаж маркований повздовжньою смугою вапняком, ліворуч на 5, 6, 7 люками за ходою потяга виїмка 3500х1000х300 мм, в місці виїмки маркування порушене. Вагон бездверний, люка закриті. Технічно справний. Течі вантажу немає;

- №484809/31 від 09.02.2019 року до вагону №56090285, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 64100 кг, тара - 23800 кг, нетто - 42200 кг, що менше документу на 1900 кг. Також зазначено, що вантаж маркований повздовжньою смугою вапняком, праворуч над 1- 7 люками за ходою потяга виїмка довжиною 1200х150х40 см, в місці виїмки маркування порушене. Вагон бездверний, люка закриті. Технічно справний. Течі вантажу немає;

- №484809/32 від 09.02.2019 року до вагону №56951130, відповідно доякого встановлено: у вагоні брутто 63250 кг, тара - 23200 кг, нетто - 40050 кг, що менше документу на 1600 кг. Також зазначено, що вантаж маркований повздовжньою смугою вапняком, ліворуч на 1-4 люками за ходою потяга виїмка 600х150х40 см, в місці виїмки маркування порушене. Вагон бездверний, люка закриті. Технічно справний. Течі вантажу немає.

Відтак, у зв`язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею позивачем нараховано збитки, які були завдані йому при перевезенні, у сумі 21 245,44 грн.

Слід зазначити, що норми природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто встановлені пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 21.11.2000, якими передбачено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить, зокрема: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, - вугілля кам`яне.

За таких обставин фактична нестача вантажу коксу доменного становить: у вагоні №53450862 нестача становить 1000 кг - 830 кг (41400 * 2%) = 170 кг (з урахуванням природних втрат); у вагоні №56090285 нестача становить 1900 кг - 844 кг (42200 * 2%)= 1056 кг (з урахуванням природних втрат); у вагоні №56951130 нестача становить 1600 кг - 848 кг (41650 * 2%)= 767 кг (з урахуванням природних втрат).

При цьому, вартість 1 тонни вантажу у вагоні №53450862, відповідно до акту прийому передачі №92402737 від 07.02.2019 та рахунку-фактури №92402737 від 01.02.2019 складає 10 759,16 грн, а у вагонах №№ 56090285 та 56951130 складає по 10 650,79 грн.

Отже, вартість втраченого вантажу (вартість 1 тонни*кількість втраченого вантажу): у вагоні №53450862 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень складає становить 1 829,05 грн (10 759,16 грн * 0,170 т); у вагоні №56090285 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень становить 11 247,23 грн (10 650,79 грн * 1,056 т); у вагоні №56951130 з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезень становить 8 169,16 грн (10 650,79 грн * 0,767 т).

За змістом ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами іншому підприємству (ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як вбачається з матеріалів справи, при проходженні вагонів через станцію Сартана Донецької залізниці, було проведено комісійну перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у вагонах №№ 53450862, 56090285, 56951130 не відповідає фактичній масі вказаній у накладній, про що складено відповідні комерційні акти. Отже, залізниця не виконала взятих на себе обов`язків щодо збереження вантажу під час перевезення, який був прийнятий нею до перевезення без будь-яких зауважень.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 113 Статуту).

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту залізниць України).

Враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, розмір шкоди, завданої внаслідок втрати вантажу, складається з вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Абзацом 1 статті 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

При цьому, ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Позивач здійснив розрахунок розміру збитків на підставі акту прийому - передачі №92402737 від 07.02.2019 на суму 23 551 711,78 грн, рахунку-фактури №92402737 від 07.02.2019 на суму 23 551 711,78 грн (відповідно до умов укладеного Договору № 107/16Сб від 01.02.2016), тобто з дотриманням вимог абз. 1 ст. 115 Статуту залізниць України.

На переконання суду, твердження відповідача про те, що позивачем не правильно обраховано суму збитків та не надано доказів щодо дійсної вартості втраченого вантажу, спростовується вищевказаними доказами наявними в матеріалах справи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем в повному обсязі здійснено оплату вантажу згідно залізничної накладної №48233126 на виконання приписів договору купівлі-продажу №107/16Сб від 01.02.2016, про що подано належні та достатні докази. В той же час, відповідачем не подано до суду доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати завдані збитки, а доводи викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються вище встановленими обставинами.

Щодо тверджень позивача про пред`явлення позову в межах строку позовної давності слід зазначити таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

Частинами 1, 2 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів.

Згідно зі ст. 136 Статуту залізниць України 136 позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту. Відповідно до п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення - для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень.

Положеннями частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною четвертою статті 909, частиною першою статті 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, стаття 315 Господарського кодексу України і статті 134, 136, 137 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, і останні зміни в до статей 134, 136 вносилися постановою Кабінету Міністрів України № 1973 від 25.12.2005.

Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 і набув чинності з 01.01.2004. Крім того, у прикінцевих положеннях Господарського кодексу України законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в т.ч. і Статут залізниць України, оскільки він суперечить Господарському кодексу України) у відповідність до його норм, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами Господарського кодексу України, що Кабінетом Міністрів України зроблено не було.

За таких обставин строк позовної давності в даній справі має обраховуватися відповідно до частини 5 статті 315 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 905/3245/16.

В даному випадку підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної, є комерційні акти №484809/30, №484809/31 та №484809/32 від 09.02.2019 року, з часу складання яких і починається перебіг строку позовної давності.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову за переконанням суду сплинув 09.08.2019, а не мав би закінчитись 09.05.2020 року. В свою чергу позов пред`явлено до суду 20.08.2019, що підтверджується календарним штемпелем поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, матеріали справи не містять клопотання відповідача про застосування стоків позовної давності, що виключає можливість застосування наслідків спливу строку позовної давності, та враховуючи факт втрати вантажу під час слідування залізницею та визначення його вартості, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На переконання суду, позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено факт втрати вантажу позивача (накладна та комерційні акти), дійсної вартості вантажу (рахунок-фактура вантажовідправника та акт прийому-передачі) та розмір фактично заподіяної шкоди (вартість оплаченого позивачем вантажу, але фактично ним не отриманого) в сумі 21 245,44 грн.

В той час як залізниця, всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею до перевезення вантажу без зауважень виникла з незалежних від неї причин.

Отже, у відповідача виник обов`язок з відшкодування збитків, завданих не збереженням вантажу під час його перевезення.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити поністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Регіональної філії Донецька залізниця» Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40150216, місцезнаходження: 84404, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (ідентифікаційний код 00191158, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, м. Білицьке, вул. Лепорського, буд. 1) збитки, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 21 245,44 грн (двадцять одна тисяча двісті сорок п`ять гривень 44 копійки) та 1 921,00 грн (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривну 00 копійок) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов