РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2019Справа № 910/12634/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07"

про стягнення 40 060,64 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" про стягнення 40 060,64 грн., а саме 28 359,76 грн. боргу, 6 363,67 грн. пені, 1 256,13 грн. процентів річних та 4 081,08 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 24.04.2017 № 82173 про постачання електричної енергії в частині своєчасної та повної оплати використаної електричної енергії, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Так, 09.10.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява від 09.10.2019 № 3/06/7465 про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12634/19 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/12634/19 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В подальшому 07.11.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив від 06.11.2019 № 27 на позовну заяву, в якому останній повністю не погоджується із позовними вимогами, зокрема, з підстав, що станом на час подання відзиву на позов відповідач не отримав копію позовної заяви, а тому не може повністю та належним чином використати свої права відповідно до процесуального законодавства України. Крім того в господарських судах України вже розглядалась справа з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, а саме у 2018 році позивачем було подано позовну заяву до відповідача про стягнення заборгованості за договором від 24.04.2017 № 82173, за результатами розгляду якої Господарським судом міста Києва було задоволено позовні вимоги з прийняттям відповідного рішення (справа № 910/8815/18), яке набрало законної сили та повністю виконано відповідачем в порядку виконавчого провадження. Відзив на позов разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Проте судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи позовної заяви долучено докази направлення відповідачу позовної заяви і доданих до неї документів, а саме опис вкладення у цінний лист та копії списку згрупованих поштових відправлень та фіскального чеку поштового відділення від 13.09.2019 року.

Судом також здійснено запит з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 616, в якому зазначено, що станом на 30.09.2019 поштове відправлення вручено, що, відповідно, спростовує твердження відповідача щодо неотримання копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, відповідно до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.

Таким чином, відповідач у справі не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи та подати у встановлений судом строк відзив на позовну заяву.

Також 12.11.2019 до відділу діловодства господарського суду від відповідача надійшло клопотання від 11.11.2019 № 34, в якому останній просив суд відмовити повністю позивачу у задоволенні позовних вимог та закрити провадження по справі посилаючись на виконання останнім своїх зобов`язань за договором від 24.04.2017 № 82173 про постачання електричної енергії, шляхом перерахування 11.11.2019 позивачу грошових коштів в розмірі 28 359,76 грн. згідно платіжного доручення від 11.11.2019 № 84. Клопотання разом з доданим до нього оригіналом платіжного доручення від 11.11.2019 № 84 судом долучено до матеріалів справи.

В свою чергу 19.11.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив від 14.11.2019, в якому представник позивача зазначає про направлення копії позовної заяви та копії заяви про усунення недоліків на юридичну адресу Відповідача. При цьому позивач зазначає, що рішення суду по справі № 910/8815/18 стосувалося іншого періоду заборгованості по договору, а саме с 01.04.2017 по 01.07.2018. Отже, у зв`язку зі сплатою відповідачем основного боргу у розмірі 28359,76 грн., не сплаченими залишаються 3% річним, інфляційна складова боргу та пеня.

Поміж з цим, позивачем зазначено, що під час розрахунку було допущено математичну помилку, а саме під час визначення загальної суми пені вказано заборгованість у розмірі 6363,67 грн., однак, якщо додати всі суми за кожен місяць просторочення вірним буде саме пеня у розмірі 9847,91 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просить закрити провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 28359,76 грн та задовольнити позовні вимоги в іншій частині уточнених позовних вимог з урахуванням визначеного розміру пені. Дана відповідь долучена до матеріалів справи

Суд зазначає, що згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Згідно зі ст. 163 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, дослідивши позовну заяву та зміст відповіді на відзив позивача суд в порядку ст. 46 ГПК України розцінює останню як заяву про зміну розміру позовних вимог, а саме в частині пені (збільшення).

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно до ч. 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оскільки ухвала про відкриття провадження у справі № 910/12634/19 судом була постановлена 15.10.2019 року, то з урахуванням вимог вищезазначених процесуальних норм позивач мав право подавати заяву про збільшення розміру позовних вимог у строк до 15.11.2019 року включно.

Стаття 118 Господарського процесуального кодексу України визначає, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказані приписи процесуального законодавства, враховуючи, що вказана відповідь позивача на відзив від 14.11.2019 року згідно штампу відділу діловодства суду направлено 19.11.2019 року, тобто подана до суду поза межами строку, встановленого п. 2 ч. 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України для вчинення дій зі збільшення розміру позовних вимог, за відсутності доказів наявності будь - яких поважних причин неможливості звернення до суду з відповідною заявою та дотримання відповідних процесуальних строків або клопотань про поновлення останніх, викладена у відповіді на відзив вимога щодо збільшення розміру позовних вимог в частині пені до 9847,91 грн. судом до уваги не приймається. Позовні вимоги в частині стягнення пені розглядаються судом в розмірі первісно заявленої суми , а саме 6363,67 грн.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем суду не надано.

При цьому, зважаючи на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 24 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" (споживач за договором, відповідач у справі) укладено Договір про постачання електричної енергії (далі - Договір), відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об`єктами споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до нього, що є його невід`ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача. Приєднана та дозволена потужності у точці підключення визначені в додатку "Перелік об`єктів споживача".

Розділами 2-8 Договору сторони погодили зобов`язання, права та відповідальність сторін, порядок визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності, порядок обмеження та припинення електропостачання, облік електричної енергії та порядок розрахунків та інші умови.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2017 року. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої сторони у порядку, визначеному законодавством України (пункт 9.4. Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника та споживача і скріплений печатками сторін.

Крім того, сторонами до Договору було складено та підписано додатки, зокрема, № 2 "Порядок розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", №3 "Акт про використану електричну енергію", №4 "Перелік об`єктів споживача", які є невід`ємною частиною цього Договору та копії яких долучено до матеріалів справи.

На виконання вимог Закону України від 13.04.2017 № 2019 "Про ринок електричної енергії" (чинний з 11.06.2017) Загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 13.11.2017 прийнято рішення про реорганізацію Публічного акціонерного товариства "Київенерго" шляхом виділу з нього Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" ().

Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

Пунктом 2.3. Статуту Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі", затвердженого 22.12.2017 Загальними зборами акціонерів ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (витяг з протоколу № 1/2017) визначено, що останній є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині переданих йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділі ХVІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".

Так, згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київенерго".

При цьому частиною 13 розділу ХVІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що у разі відокремлення оператор системи розподілу, яким є позивач - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі", є правонаступником в частині прав та обов`язків: пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією; за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж; за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж; за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства; за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами; за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу; за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.

Отже, позивач - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" є ліцензіатом із постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України, а також Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила).

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За положеннями частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника (ч. 7 ст. 26 Закон України «Про електроенергетику»).

Відповідно до пункту 1.3. Правил постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Як то передбачено пунктом 5.1. Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об`єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2. Правил споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

За умовами підпункту 2.2.2. пункту 2.2. Договору постачальник зобов`язується постачати споживачу до точки продажу електроенергію як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору за додатком «Обсяги очікуваного споживання електричної енергії споживача»; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до Правил улаштування електроустановок (ПУЕ) чинної редакції та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням а межі балансової належності електромереж постачальника граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

За змістом частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з підпунктом 2.3.5. пункту 2.3. Договору споживач зобов`язаний оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами Додатка до Договору «Порядок розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Відповідно до пункту 2 з урахуванням пункту 1 Додатку 2 «Порядок розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» до Договору розрахунковим періодом для визначення обсягу спожитої електричної енергії приймається місяць з 25 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття «розрахунковий період» та «календарний місяць» вважаються прирівняними.

Обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період визначаються з урахуванням вимог пунктів 7.1.1.-7.1.2. цього Додатка та підтверджуються «Актом про використану електричну енергію» за формою, що відображена у додатку 3 до цього Договору, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду (пункт 3 Додатку 2 до Договору).

За матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач на підставі даних щомісячних актів відповідача про використану електроенергію у липні 2018 року, серпні 2018 року, вересні 2018 року, жовтні 2018 року, листопаді 2018 року, грудні 2018 року виставив останньому рахунки за активну енергію від 27.07.2018 № 82173016/7/1 на суму 23 336,66 грн., від 30.08.2018 № 82173016/8/1 на суму 27 808,39 грн., від 28.09.2018 № 82173016/9/1 на суму 40 757,09 грн., від 30.10.2019 № 82173016/10/1 на суму 62 171,95 грн., від 29.11.2018 № 82173016/11/1 на суму 33 120,68 грн., від 29.12.2018 № 82173016/12/1 на суму 44 868,36 грн. та відповідні рахунки - розшифровки до них.

Таким чином у період з липня 2018 року по грудень 2018 року включно Товариством з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" було спожито 137 696 кВт.год електричної енергії на суму 232 063,13 грн., що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції №№ 82173016/7/1, 82173016/8/1, 82173016/9/1, 82173016/10/1, 82173016/11/1, 82173016/12/1 (копії відповідних актів долучено до матеріалів справи).

Враховуючи, що розрахунки за спожиту електроенергію проводяться з урахуванням спожитої електроенергії мешканцями квартир за адресою: м. Київ, вул. Комбінатна, 25, позивач у травні, липні, вересні, листопаді та грудні 2017 року, а також січні, лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2018 року здійснював коригування корисного відпуску товарної продукції у бік зменшення нарахувань спожитої електроенергії відповідачем, з метою уникнення подвійного нарахування.

Таким чином, з метою приведення у відповідність до фактичних розрахунків сторонами було погоджено та здійснено у лютому 2019 року перерахунок за використану електроенергію за Договором по лічильниках вбудованих в приміщень коригування нарахувань за травень 2017 року, липень 2017 року, вересень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року та грудень 2018 року, про що сторонами складений акт від 26.02.2019 № 27 погодження розрахунків за електричну енергію, копія якого наявна у матеріалах справи.

Отже, постачання позивачем відповідачу електроенергії та прийняття цієї електроенергії відповідачем є підставою виникнення у останнього зобов`язання оплатити таку електроенергією відповідно до умов договору та чинного законодавства шляхом здійснення оплати за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно виставлених рахунків на оплату вартості спожитої активної електроенергії, копії яких поряд з показами приладів обліку електричної енергії наявні в матеріалах справи.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов`язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пункт 1.1. Правил передбачає, що електрична енергія (активна) - енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, переадресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару. Електрична енергія (реактивна) - технологічно шкідлива циркуляція електричної енергії між джерелами електропостачання та приймачами змінного електричного струму, викликана електромагнітною незбалансованістю електроустановок.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 8.1. Правил постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електричну енергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України; на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Згідно з пунктом 10.2. Правил споживач зобов`язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; у встановлені договором терміни надавати постачальнику електричної енергії графіки споживання електричної енергії та величини потужності.

Споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком. За наявності фінансової можливості споживач здійснює попередню оплату вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії (пункт 5 Додатку 2 до Договору).

Остаточний розрахунок за спожиту активну електроенергію та інші платежі згідно з умовами цього Договору здійснюються на підставі рахунків, наданих постачальником або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою інтернет-магазину комунальних послуг «mega-billing.com» (далі - сервіс), за умови наявності електронного підпису тієї особи, що уповноважена підписувати документи в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.

Термін оплати рахунків вказаний на платіжному повідомленні і не має перевищувати 5-ти операційних днів з дня отримання (формування) рахунків споживачем.

При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово (пункт 5.1. Додатку 2 до Договору).

Згідно з пунктом 6 Додатку 2 до Договору споживач зобов`язаний вносити плату за споживання електричної енергії включно коштами, якщо інше не встановлено діючим законодавством. Оплата вартості електричної енергії здійснюється на розрахункові рахунки постачальника, зазначені у цьому договорі. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

За даними «Акта про використання електричну енергію» та з урахуванням розрахункової величини втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача, визначається обсяг фактично спожитої активної електроенергії. Цей обсяг сторони фіксують в «Акті прийняття-передавання товарної продукції», два примірники якого постачальник надає споживачу. Останній має повернути погодженим один примірник зазначеного документу в наступному розрахунковому періоді (пункт 8 Додатку 2 до Договору).

Відповідно до представленої позивачем довідки про надходження коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" в рахунок погашення основного боргу за спожиту електроенергію було сплачено 23.08.2018 - 50 000,00 грн., 02.10.2018 - 27 808,39 грн., 02.11.2018 - 18 000,00 грн., 15.11.2018 - 13 000,00 грн., 29.11.2018 - 18 000,00 грн., 21.12.2018 - 22 000,00 грн., 23.01.2019 - 38 000,00 грн., 31.07.2019 - 41 208,10 грн., 28.08.2019 - 302,49 грн., всього 228 318,98 грн.

Як встановлено судом за матеріалами справи, загалом, з урахуванням зарахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за використану електроенергію минулих періодів та за результатами коригування корисного відпуску товарної продукції у бік зменшення нарахувань на суму 16 894,98 грн. спожитої електроенергії відповідачем сплачено заборгованість частково у розмірі 186 808,39 грн.

Факт перерахування грошових коштів, їх розмір та порядок зарахування згідно умов Договору відповідачем не заперечувався.

Таким чином позивач стверджує, що неналежне виконання вищевказаних умов Договору у частині своєчасного проведення розрахунків призвело до виникнення у відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" заборгованості за спожиту активну електричну енергію у період з липня по грудень 2018 року включно у розмірі 28 359,76 грн. (232 063,13 грн.(спожито електроенергії у липні-грудні 2018 році) - 16 894,98 грн.(коригування) - 186 808,39 грн.(оплата).

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З метою досудового врегулювання спору Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" звернулось до відповідача з письмовою вимогою від 25.09.2019 № 01/3/01/4/16651, в якій позивач вимагав сплати заборгованість за спожиту електричну енергію на суму 433 760,98 грн., з яких: 405 401,22 грн. за РС № 910/8815. Крім того, до вимоги позивачем додано рахунок-фактуру № 82173016/1 від 02.09.2019 на вказану суму. Факт надсилання зазначеної вимоги підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист № 719 та відповідної накладної. Проте, вказана вимога щодо погашення заборгованості була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання щодо сплати позивачу грошових коштів в сумі 28 359,76 грн. за активну електроенергію спожиту за період з липня 2018 року по грудень 2018 року включно у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

Окрім того, оскільки, на думку позивача, відповідачем допущено порушення зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого за Договором електричної енергії, позивачем нараховано на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 1 256,13 грн. процентів річних за період з 01.08.2018 по 31.08.2019 та 4 081,08 грн. втрат від інфляції за період серпень 2018 року - травень 2019 року, а також передбачена пунктом 4.2.1. Договору пеня у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу за період 06.10.2018-08.04.2019 на загальну суму 6 363,67 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Доказів визнання недійсним, припиненим чи розірвання Договору від 24.04.2017 № 82173 про постачання електричної енергії та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення даного Договору на час його підписання та в процесі виконання з боку сторін відсутні.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи було здійснено часткове погашення боргу перед позивачем в загальній сумі 28 359,76 грн., на підтвердження чого відповідачем надано оригінал платіжного доручення від 11.11.2019 № 84 на відповідну суму.

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

При цьому суд звертає увагу, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем платіжними дорученнями було перераховано на рахунок позивача 28 359,76 грн., отже основний борг у вказаній сумі, заборгованість зі сплати якого, зокрема, є підставою для звернення з позовом до суду, була погашена відповідачем шляхом перерахування позивачеві після відкриття провадження у справі ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі № 910/12634/19, таким чином на момент розгляду справи предмет спору в частині стягнення 28 359,76 грн. основного боргу відсутній.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та той факт, що сплата грошових коштів здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі та на момент розгляду справи предмет спору у вказаній частині відсутній, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 28 359,76 грн. основного боргу підлягає закриттю у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд доводить до відома, що згідно з частиною 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами пункту 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.5.-2.3.6. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати оплати. Сума пені (без ПДВ) зазначається у платіжному документі окремим рядком.

Суд звертає увагу, що внесення платежів за спожиту активну електроенергію визначено рахунками від 27.07.2018 № 82173016/7/1, від 30.08.2018 № 82173016/8/1, від 28.09.2018 № 82173016/9/1, від 30.10.2019 № 82173016/10/1, від 29.11.2018 № 82173016/11/1, від 29.12.2018 № 82173016/12/1 із наступними термінами сплати 03.08.2018, 06.09.2018, 05.10.2018, 06.11.2018, 06.12.2018, 08.01.19 відповідно.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

При цьому інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати електричної енергії у строк, визначений умовами Договору та рахунків на оплату, позивачем нараховано на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та пред`явлено до стягнення 1 256,13 грн. процентів річних за період з 01.08.2018 по 31.08.2019 та 4 081,08 грн. втрат від інфляції за період серпень 2018 року - травень 2019 року, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

В свою чергу, відповідачем не подано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або доказів наявності заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

За результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, трьох відсотків річних та втрат від інфляції судом встановлено, що нараховані позивачем та заявлені до стягнення 1 256,13 грн. процентів річних за період 01.08.2018-31.08.2019, 4 081,08 грн. втрат від інфляції за період серпень 2018 року - травень 2019 року, пеня за період 06.10.2018-08.04.2019 на загальну суму 6 363,67 грн. відповідають вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 256,13 грн. процентів річних, 4 081,08 грн. втрат від інфляції та 3 363,67 грн. пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (Заява № 4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Як визначено частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження в частині стягнення 28 359,76 грн. основного боргу закрити.

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форвард Київ-Сервіс 07" (01103, м. Київ, вул. Драгомирова, буд. 2А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20, ) 1 256,13 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят шість гривень тринадцять копійок) процентів річних, 4 081,08 грн. (чотири тисячі вісімдесят одна гривня вісім копійок) втрат від інфляції та 6 363,67 грн. (шість тисяч триста шістдесят три гривні шістдесят сім копійок) пені та 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) витрат зі сплати судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17 грудня 2019 року.

Суддя А.М. Селівон