ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2147/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

секретар судового засідання Ловга І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства (67667, Одеська обл., Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд.22)

про стягнення 2 061 537,80 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Пронюк В.Я. довіреність № 14-194 від 17.05.2019р.;

від відповідача: Осьмінін С.Д. довіреність № б/н від 02.01.2019р..

В С Т А Н О В И В:

29.07.2019 р. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства, в якій просить суд стягнути з відповідача основний борг у сумі 923 163,62 грн, пеню у сумі 151 195,19 грн, 3% річних у сумі 690 826,46 грн, інфляційні витрати у сумі 296 352,57 грн та судові витрати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №3545/1617-ТЕ-23 від 18.10.2016р в частині повного та своєчасного розрахунку за переданий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.08.2019р. відкрито провадження у справі № 916/2147/19, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на "02" вересня 2019 р. о 14:15.

Ухвалою від 02.09.2019р., враховуючи клопотання сторін про відкладення розгляду справи, судом відкладено підготовче засідання на 23.09.2019р. о 14 год. 45 хв.

18.09.2019р. до суду від Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства надійшов відзив на позовну заяву (а.с.62-64), згідно якого відповідач повідомив суд про помилкове визначення позивачем суми основного боргу в розмірі 923 163,62 грн.

Як вказує відповідач, сторонами був підписаний Акт звіряння розрахунків від 21.06.2019р., відповідно до якого станом на 31.05.2019р. заборгованість Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства складала 893 559,62 грн.

Водночас, на сьогоднішній день, враховуючи здійснення ще декількох платежів, заборгованість Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства за поставлений природній газ складає 863 955, 52 грн., що свідчить про необґрунтованість позовних вимог ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

При цьому, у своєму відзиві відповідач посилається на норми ст. 233 ГК України та просить суд врахувати майновий стан боржника та зменшити штрафні санкції, зазначивши при цьому, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань виникло з об`єктивних і незалежних від боржника причин та обставин, зокрема, через значну заборгованість споживачів та їх неплатоспроможність.

Крім цього, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців.

У судовому засіданні 23.09.2019р. судом протокольною ухвалою було поновлено строк для подання відзиву та прийнято його до розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 16.10.2019р.

09.10.2019р. від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.81-86), згідно якої позивач просив суд поновити строк для надання відповіді на відзив, зазначивши, що відповідач щомісяця погашає заборгованість в розмірі 9868 грн. та станом на 30.09.2019р. основна заборгованість складає 854 087,62 грн.

Також позивач зазначив, що зменшення судом пені спричинить додаткові витрати товариству та дозволить відповідачу і в подальшому безкарно порушувати договірні умови.

При цьому позивач наголосив, що АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як державне підприємство, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Як вказує позивач, за спірним договором постачався імпортований природний газ, який АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих стоків, аж до припинення постачання природного газу на територію України.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, як вказує позивач, він вимушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" втрат є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договору.

Щодо розстрочення виконання рішення суду позивач наголошує на тому, що відповідно до ст. 331 ГПК України підставою для розстрочки виконання судового рішення можуть бути обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Крім цього, посилаючись на п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9, позивач зазначає, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, стосовно юридичної особи суд має встановити наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійні лиха чи надзвичайні події.

Водночас, як вказує позивач, відповідачем не надано доказів наявності обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні 16.10.2019р. по справі 916/2147/19 оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на "06" листопада 2019р. о 16 год.15хв.

У судовому засіданні 06.11.2019р. представником відповідача було надано суду докази сплати заборгованості - довідку та копії платіжних доручень та зазначено, що станом на 04.11.2019р. заборгованість Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства складає 341 716,62 грн., внаслідок чого, з метою дослідження наданих доказів, судом оголошено перерву до 27.11.2019р.

У судовому засіданні 27.11.2019р., враховуючи клопотання позивача, судом було оголошено перерву до 04.12.2019р. о 12 год. 50 хв.

У судовому засіданні 04.12.2019р. представник позивача підтвердив, що наразі сума основного боргу складає 341 716, 62 грн, решта відповідачем погашена.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.12.2019р. зазначив про наявність основного боргу у сумі 341 716,62 грн, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, правовідносини між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Хлібодарським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Споживач) виникли в силу договору на постачання природного газу №3545/1617-ТЕ-23 від 18.10.2016р. (а.с.15-23), згідно якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п.2.1. договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 605 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 2016р. - 20,0; листопад 2016р. - 100,0; грудень 2016р. - 120,0; січень 2017р. - 125,0; лютий 2017р. - 120,0; березень 2017р. - 120,0.

Згідно п. 3.1. договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на плановані обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділі 13 цього договору. (пункт 3.2. договору).

Пунктом 3.4. договору сторони погодили, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493 (п.4.1. договору).

Згідно п.5.2. договору ціна за 1000 куб.м. природного газу за цим договором становить 4 942 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930, 40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2. (6) договору Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1. договору).

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання умов договору №3545/1617-ТЕ-23 від 18.10.2016р. у період з листопада 2016р. по лютий 2017р. позивач передав у власність відповідача природний газ об`ємом 345,192 тис куб.м. на загальну суму 2 047 126,64 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу (а.с.29-32).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач зазначив про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати природного газу, та наявності внаслідок чого у останнього основної заборгованості у сумі 923 163,62 грн.

Натомість відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву підтвердив існування заборгованості, але у меншому ніж заявлено розмірі, а саме 341 716,62 грн.

Так у підтвердження своїх тверджень відповідачем було надано суду підписаний та скріплений печатками сторін акт звіряння розрахунків (а.с.65), згідно якого станом на 31.05.2019р. за Хлібодарським виробничим управлінням житлово-комунального господарства в межах договору №3545/1617-ТЕ-23 від 18.10.2016р. існувала заборгованість у сумі 893 559,62 грн.

В процесі розгляду справи відповідачем, з чим в повному обсязі погодився позивач, було зазначено про часткове погашення заборгованості, та наявність наразі боргу у сумі 341 716, 62 грн.

При цьому у підтвердження погашення заборгованості відповідачем було надано платіжні доручення (а.с.67-72, 101-105).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши надані відповідачем докази, суд вказує, що заборгованість у сумі 532 107 грн сплачена відповідачем після подачі позовної заяви, у зв`язку з чим суд закриває провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Оскільки заборгованість відповідача у сумі 341 716,62 грн підтверджується матеріалами справи та сторонами жодним чином не оспорюється, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, враховуючи надані відповідачем доказі, а саме акт звіряння та платіжні доручення, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 49 340 грн задоволенню не підлягають, оскільки відповідна сума була погашена відповідачем до моменту направлення позовної заяви до суду.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення пені у сумі 151 195,19 грн, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2. договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, суд вважає його вірним та вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

При цьому суд вказує, що норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає наступне.

Розглядаючи питання про зменшення штрафних санкцій, суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, а отриманий за спірним договором природний газ ним використовувався для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, яке має значну заборгованість за спожиті послуги, внаслідок низького рівня оплат.

Також суд враховує наявність дебіторської заборгованості відповідача згідно фінансового звіту підприємства (а.с.66) у сумі 3 269 000 грн та кредиторську заборгованість у сумі 5 467 200 грн, що свідчить про тяжкий фінансовий стан Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства.

При цьому, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять, вимоги про стягнення збитків позивачем не заявлялись. Позивачем також не надано жодних доказів в підтвердження залучення комерційних кредитів, про які йде мова у відповіді на відзив.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін, вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим, таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру пені на 50% до 75 598 грн.

Оцінюючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 690 826,42 грн та інфляційних втрат у сумі 296 352,57 грн, суд вказує наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснюючи перевірку розрахунку 3% річних (а.с.26-28), суд вказує, що такий розрахунок позивачем здійснено вірно, водночас, підсумовуючи загальний розмір відсотків річних по акту на суму 648 850,99 грн, позивач помилково зазначив замість суми 3% за січень 2017р. вартість спожитого газу по акту за січень 2017р., натомість вірна сума 3% річних становить 37 841,37 грн, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню у сумі 79 816,80 грн.

Також судом встановлено помилковість розрахунку інфляційних втрат, нарахованих по актам на суму 648 850,99 грн та на суму 510 364,30 грн, в іншій частині розрахунок є вірним. Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат по акту на суму 648 850,99 грн, позивачем помилково вказано суми, на які здійснювалось нарахування, без врахуванням сум проплат.

Так, за допомогою системи "Ліга-Закон" судом в межах наведених позивачем періодів, в тому числі і по акту на суму 510 364,30 грн, здійснено власний розрахунок інфляційних нарахувань, згідно якого інфляційні втрати по акту на суму 648 850,99 грн склали 142 762,83 грн, по акту на суму 510 364,30 грн склали 72 100,84 грн

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
28.02.2017 - 31.10..991.196126907.94775758.93
01.11.2018 - 31.12..321.0229564.22442099.54
01.01.2019 - 31.01..321.0104226.67426893.99
01.02.2019 - 28.02..321.0052064.00414863.32
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
28.03.2017 - 30.06..301.14172100.84582465.14
Отже вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у сумі 256 749,43 грн.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення на 10 місяців, суд вказує наступне.

Згідно до положень ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, за змістом п. 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Згідно з п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.201р № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для розстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд повинен виходити із збалансованості інтересів сторін, не даючи при цьому перевагу жодній з ній.

Як встановлено судом, представником відповідача у поданому до суду відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення терміном на 10 місяців.

При цьому, заявляючи клопотання про розстрочку, відповідач повинен надати суду такі докази, що достеменно підтверджують той факт, у період розстрочення рішення суду він зможе його виконати, задовольнивши вимоги кредитора.

Разом з тим, заявником, в порушення вимог ст. 74, 76 ГПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження вищевикладеної позиції, а також, доказів щодо того, що у період 10 місяців відповідач матиме змогу в повному обсязі виконати відповідне рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що надання додаткової розстрочки виконання рішення на 10 місяців буде суперечити принципу врахування матеріальних інтересів обох сторін, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання про надання розстрочки виконання судового рішення слід відмовити з огляду на його необґрунтованість, що, водночас, не позбавляє відповідача можливості звернутися до суду із заявою про розстрочку виконання рішення в порядку ст. 331 ГПК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору, суд вказує наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, без врахування зменшення суми пені.

Керуючись ст.ст. 129,231,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства (67667, Одеська обл., Біляївський район, смт. Хлібодарське, вул. Маяцька дорога, буд.22, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг у сумі 341 716 /триста сорок одна тисяча сімсот шістнадцять/ грн 62 коп., пеню у сумі 75 598 /сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім/ грн, 3% річних у сумі 79 816 /сімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять/ грн 80 коп., інфляційні втрати у сумі 256 749 /двісті п`ятдесят шість тисяч сімсот сорок дев`ять/ грн 43 коп., судовий збір у сумі 12 442 /дванадцять тисяч чотириста сорок дві/ грн 17 коп.

3. Провадження у справі в частині стягнення 532 107 грн закрити.

4. В решті позову відмовити.

5. У задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 грудня 2019 р.

Суддя Ю.М. Щавинська