ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/675/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Бєляновського В.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

від ПП НВП «Агроенергетичні технології» - адвокат Хекало О.О., ордер серії АА № 1012263 від 05.12.2019;

від Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» - адвокат Волочнюк О.С., довіреність б/н від 12.04.19

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019

суддя Семенчук Н.О.

час та місце ухвалення 14:25 год., господарський суд Миколаївської області

повний текст складено 09.07.2019

по справі № 915/675/19

за позовом Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології»

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»

про стягнення 1 063 191,61 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство НВП «Агроенергетичні технології» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №9/03 від 19.03.2019 в якій просить суд стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» заборгованість у розмірі 1 063191,61 грн. з якої: 751 339,80 грн. основна заборгованість, 207 493,29 грн. пеня, 26 640,30 грн. 3% річних, 77 718,22 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №4/01 від 10.01.2018 в частині своєчасної оплати за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на користь Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології» основної заборгованості у сумі 751 339,80 грн., пені у розмірі 207 493,29 грн., 3% річних у розмірі 26 640,30 грн., інфляційних втрат у розмірі 73 499,90 грн. та 15 884,08 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Мотивуючи оскаржуване рішення суд першої інстанції послався на умови укладеного між сторонами договору поставки та зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 751 339,80 грн. за поставлений товар є обґрунтованими відповідно до Договору підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом здійснено перерахунок заявлених позивачем сум інфляційних втрат у зв`язку з чим, обґрунтованими і такими, що підлягають стягненню з відповідача судом визнано суму 73 499,90 грн., розраховану суцільним періодом за період лютий 2018 року по лютий 2019 року. У позовних вимогах позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 4 218,32 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Приватне сільськогосподарське підприємство «Козирське» звернулось до Південно західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Скаржник вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що в договорі поставки № 4/01 вказано, що зі сторони ПСП «Козирське» його підписав директор Чебан О.О.

Згідно статуту директор має право укладати від імені підприємства без довіреності господарські та цивільно-правові договори на суму, що не перевищує 15 000,00 грн. Договори на суму понад 15 000,00 грн. укладаються директором лише після погодження їх загальними зборами засновників підприємства. На момент підписання Договору № 4/01 від 10 січня 2018 згода Загальних зборів учасників ПСП «Козирське» на його підписання директором була відсутня.

За твердженням скаржника, вказаний договір був підписаний зі сторони ПСП «Козирське» особою, що не мала таких повноважень, отже жодних правових наслідків для сторін він не створює.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство НВП «Агроенергетичні технології» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 - без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2019 (у складі судді-доповідача Філінюка І.Г., суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі № 915/675/19. Призначено справу № 915/675/19 до розгляду на 16.10.2019 о 12:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі № 915/675/19 на 24.10.2019 о 10:30 год.

У зв`язку з перебуванням судді Аленіна О.Ю. та Лавриненко Л.В. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду № 676 від 21.10.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2019, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Філінюк І.Г., судді: Бєляновський В.В., Мишкіна М.А.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2019 прийнято справу № 915/675/19 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя: Філінюк І.Г., судді: Бєляновський В.В., Мишкіної М.А. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 09.12.2019 о 12:00.

У судовому засіданні 09.12.2019 оголошено перерву до 16.12.2019 о 12:30 год.

У судове засідання 16.12.2019 з`явився представник Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології» заперечував щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі № 915/675/19 залишити без змін.

Протокольною ухвалою Південного західного апеляційного господарського суду від 16.12.2019 відмолено у задоволенні клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» про призначення по справі судово-економічної експертизи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 10 січня 2018 року між Приватним підприємством НВП «Агроенергетичні технології» (далі постачальник) та Приватним сільськогосподарським підприємством «Козирське» (далі покупець) було укладено договір №4/01 (далі Договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов`язується виготовити, поставити та передати у власність покупця товар в асортименті, кількості, по ціні та в строки зазначені у Додатках до Договору, які погоджуються сторонами попередньо та є невід`ємною складовою частиною даного Договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного Договору (п.1.1 Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору, ціна товару погоджується сторонами попередньо, вказується у Додатках до договору, які є невід`ємною складовою частиною даного Договору.

Згідно п. 3.1 Договору, порядок розрахунків погоджується сторонами попередньо та наводиться у Додатках до Договору, які є невід`ємною складовою частиною даного Договору. Покупець здійснює оплату за товар постачальнику перерахувавши кошти на поточний банківський рахунок постачальника (п.3.2 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору, товар постачається покупцеві відповідними партіями, в строки, зазначені в Додатках до даного Договору.

Пунктом 4.5 Договору визначено, що перехід права власності на товар виникає в момент підписання накладної представником покупця.

У відповідності до п. 4.7 Договору, датою поставки товару є дата відмітки в накладній та Акті приймання передачі про приймання товару покупцем.

Згідно п.4.8 Договору, постачальник повинен одночасно з товаром передати покупцеві на кожну відповідну партію товару: видаткову накладну, сертифікат якості, акт приймання передачі товару, товарно транспортну накладну (при транспортування товару автотранспортом постачальника).

Відповідно до п. 7.2 Договору, претензії оформлюються в письмовому вигляді й направляються або кур`єрською поштою або заказаним листом з повідомленням про вручення. Сторони погоджуються, що всі можливі претензії у зв`язку з даним Договором повинні бути розглянуті сторонами в строк 15 днів з моменту отримання претензії (п.7.3 Договору).

Пунктом 11.1 Договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31 грудня 2018 року.

Згідно п.12.1 Договору, будь-які зміни і/або доповнення до цього Договору дійсні лише в разі, коли вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до п. 13.1 Договору, додатки до даного Договору вважаються його невід`ємною складовою частиною.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем були підписані Додаток №1 до Договору (а.с.12) та Додаток №1/1 до Договору (а.с.13), у відповідності до яких сторони визначили асортимент товару, ціну, умови оплати та строки поставки.

Згідно п.3 Додатку №1 та Додатку №1/1, вартість товару сплачується покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 днів з моменту підписання Договору та Додатків до нього.

У відповідності до п.4 Додатку №1/1, термін поставки товару: 19 лютого 2018 року.

Як зазначає позивач, на виконання зобов`язань за Договором та Додатків до нього поставив відповідачу товар агрохімікати та біопрепарати на загальну суму 1 301 596,76 грн. з ПДВ, що підтверджується:

- видатковою накладною №4 від 19.02.2018 на суму 4 532,48 (а.с.14);

- видатковою накладною №5 від 19.02.2018 на суму 545 724,48 (а.с.15);

- видатковою накладною №31 від 03.04.2018 на суму 37 514,40 (а.с.16);

- видатковою накладною №43 від 12.04.2018 на суму 713,825,40 (а.с.17);

Товар згідно вказаних видаткових накладних був отриманий відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи на видаткових накладних. Зауважень щодо поставки, кількості та якості товару відповідачем не зазначено.

Позивач у позовній заяві також зазначає, що доставка товару здійснювалась відповідачу за товаротранспортними накладними №1/02 від 19.02.2018 (а.с.18), №10/04 від 12.04.2018 (а.с.19), поставка товару за накладною №31 від 03.04.2018 на суму 37 514,40 грн. здійснювалась експрес доставкою ТОВ «Нова пошта» в підтвердження чого посилається на реєстр відправлень №105-02647242 від 03.04.2018 (а.с.20).

Позивачем для оплати вартості поставленого товару були виставлені відповідачу рахунки №18 від 12.01.2018 на суму 713 825,40 грн. (а.с.22), №5 від 10.01.2018 на суму 4 532,48 грн. (а.с.23), №1 від 10.01.2018 на суму 545 724,48 грн. (а.с.24), №4 від 10.01.2018 на суму 37 514,40 грн. (а.с.25).

ПП НВП «Агроенергетичні технології» зазначає, що відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 550 256,96 грн. (4 532,48 грн. + 545 724,48 грн.), що підтверджується випискою по рахунку (а.с.21).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 751 339,80 грн. (1 301 596,76 грн. 550 256,96 грн.)

З метою отримання грошових коштів за поставлений товар, позивач направив на адресу відповідача претензію №3/02 від 20.02.2019 з вимогою погасити заборгованість (а.с.34).

Відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти за поставлений товар у сумі 751339,80 грн. не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приписами статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтями 530, 610 - 612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

У відповідності до частини першої, шостої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Як зазначено вище, У відповідності до п. 4.7 Договору, датою поставки товару є дата відмітки в накладній та Акті приймання передачі про приймання товару покупцем.

Згідно п.4.8 Договору, постачальник повинен одночасно з товаром передати покупцеві на кожну відповідну партію товару: видаткову накладну, сертифікат якості, акт приймання передачі товару, товарно транспортну накладну (при транспортування товару автотранспортом постачальника).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, відповідно до правил доказування саме позивач має довести обставину поставки та передачі товару відповідно до умов укладеного договору належними та допустимими доказами.

Такими доказами в даній справі вважаються видаткові накладні та Акти приймання-передачі товару, що випливає з положень пунктів 4.7., 4.8. Договору № 4/01 від 10.01.2018.

При цьому складені на виконання умов договору первинні документи, що підтверджують факт поставки та передачі товару мають відповідати вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у пункті 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні від 03.04.2018 №31 та від 12.04.201 №43 не містять посади особи, відповідальної від відповідача за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних (П.І.Б.) особи, яка підписала видаткові накладні від ПСП «Козирське», що дають змогу ідентифікувати цю особу.

Ці недоліки видаткових накладних не можуть вважатися неістотними, оскільки перешкоджають можливості ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій від ПСП «Козирське».

В матеріалах справи відсутні також і Акти приймання-передачі товару, необхідність складання яких на підтвердження факту та дати поставки передбачена договором (такі Акти за поясненням представника позивача взагалі не складалися).

Сукупність наведених обставин свідчить, що позивачем не доведено факт поставки та передачі товару за видатковими накладними 03.04.2018 №31 на суму 37 514,40 грн. та від 12.04.201 №43 на суму 713 825,40 грн. відповідачу, при тому, що тягар доказування в цій частині покладається саме на нього відповідно до частини першої статті 74 ГПК України.

Отже висновок суду першої інстанції щодо належного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором у розумінні вимог статей 526, 712 ЦК України ґрунтується на недоведених обставинах, що мають значення для вирішення спору, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування норм матеріального права в оскаржуваному рішенні, а саме ч.1 ст. 692, ст. 693, 712, 526, 530 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки факт поставки та передачі товару на суму 751339,80 грн. не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, позивач не вимагав в позовній заяві сплати повної вартості товару в якості передоплати на підставі статті 693 ЦК України, натомість підставою позову зазначалося існування заборгованості по оплаті вже поставленого товару та обов`язок оплати вартості товару відповідно до статті 692 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги аргумент позивача щодо не спростування відповідачем факту поставки товару за двома спірними накладними в суді першої інстанції та не зазначення таких обставин в самій апеляційній скарзі.

Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд першої інстанції за відсутності відзиву на позовну заяву розглянув справу за наявними у ній матеріалами, як то встановлено частиною дев`ятою статті 165 ГПК України, проте це не звільняло суд від обов`язку здійснити оцінку наявних у справі доказів за правилами статті 86 ГПК України на предмет доведеності факту поставки, адже така обставина не є звільненою від доказування за приписами частини першої статті 75 ГПК України за відсутності її визнання відповідачем (таке визнання мало міститися у відзиві на позовну заяву згідно п.4 ч. 3 ст. 165 ГПК України, який до суду першої інстанції не подавався).

Відповідно до частини другої статті 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з приписами частини четвертої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги, встановивши неправильне застосування норми матеріального права, зокрема, у вигляді незастосування норми закону, який підлягав застосуванню, - статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та помилкового застосування статті 693 ЦК України.

Висновки апеляційного господарського суду:

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 по справі № 915/675/19 скасуванню та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом апеляційної інстанції при здійснені перегляду рішення господарського суду першої інстанції рішення скасовано, а тому витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на самого позивача.

Що стосується судових витрат за розгляд апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 по справі № 915/675/19 подана відповідачем по справі. Оскільки апеляційним господарським судом апеляційна скарга відповідача задоволена у повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відшкодування скаржнику судових витрат за розгляд апеляційної скарги за рахунок позивача.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, клопотання Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології» про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 02.07.2019 у справі № 915/675/19 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволені позову Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології» до Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства НВП «Агроенергетичні технології» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» - 23 826,12 грн. відшкодування витрат судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.12.2019.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя В.В. Бєляновський

суддя М.А. Мишкіна