ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Справа № 915/2001/19

м.Миколаїв

За позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

(01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ),

до відповідача: Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова

(54025, м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9, ),

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: представник не з`явився.

від відповідача: представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: стягнення 8598,16 грн. пені, 631,18 грн. - 3% річних та 3029,45 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання, -

16.09.2019 АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою стягнення з відповідача 8598,16 грн. пені, 631,18 грн. - 3% річних та 3029,45 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Як на підставу свого позову, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 0045/16-ТЕ(Т)-22 від 23.02.2016 щодо своєчасного внесення платежів за переданий природний газ.

Ухвалою суду від 23.09.2019р. позовну заяву було залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

07.10.2019р. на виконання вимог ухвали суду від АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду надійшла заява б/н від 30.09.2019р. про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.10.2019р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 21.11.2019р.

18.11.2019р. від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням відзиву від відповідача.

В судовому засіданні 21.11.2019р. представник відповідача також клопотав про відкладення розгляду справи з огляду на відсутність у нього матеріалів позову та необхідності ознайомлення з матеріалами справи і підготування відзиву на позов.

Судове засідання 21.11.2019р. було судом відкладено на 11.12.2019р. для надання можливості відповідачу ознайомитись з матеріалами справи та належним чином підготувати відзив на позов.

05.12.2019р. від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це тим, що по-перше, несвоєчасне виконання зобов`язань відповідача відбувається на початку фінансового року та пов`язане з тим, що відповідач є бюджетною установою, яка включена до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів і бере бюджетні зобов`язання та здійснює видатки з Державного бюджету в межах установлених затвердженими Міністерством освіти і науки кошторисом та планом асигнувань. Обставини несвоєчасного виконання зобов`язання перед позивачем є незалежними від волі відповідача, затримка виконання зобов`язання не має умислу у будь-якій формі чи недобросовісного ухилення від виконання, отже за твердженням відповідача має місце відсутність вини. Також відповідач зазначає, що позивач мав можливість врегулювати це питання в досудовому порядку відповідно до умов п. 10.1 договору шляхом проведення переговорів або виставлення претензії з рахунком на оплату штрафних санкцій. При цьому, для визначення наявності або відсутності заборгованості, відповідач 04.10.2019р. за вих. №68-01/4542 направив позивачу листа з проханням повідомити про наявність/відсутність будь-яких заборгованостей перед НАК «Нафтогаз України» станом на 1 жовтня 2019 року та у випадку наявності боргу - надати відповідні рахунки на його оплату. У відповідь на цей лист НАК «Нафтогаз України» листом від 22.10.2019р. за вих. №23-118-19 повідомив, що університет станом на 01.10.2019р. не має заборгованостей за використаний природний газ. Враховуючи це, відповідач вважає, що оскільки позивач не скористався пунктами договору щодо стягнення штрафних санкцій та надав відомості щодо відсутності заборгованості, це дає підстави вважати, що у позивача відсутні претензії до відповідача з приводу виконання зобов`язань за договором.

09.12.2019р. від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання 11.12.2019р. представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано те, що явка представників сторін в судове засідання 11.12.2019р. не визнавалась обов`язковою.

У судовому засіданні 11.12.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

23 лютого 2016 року за №0045/16-ТЕ(Т)-22 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Національним університетом кораблебудування імені адмірала Макарова, як споживачем, був укладений договір на постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Згідно з умовами п.1.2 договору, газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Умовами п.2.1 договору його учасники узгодили, що постачальник передає споживачеві з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 105,000 тис.куб.м у тому числі по місяцях: у лютому - 65,000 тис.куб.м та у березні - 40,000 тис.куб.м.

Згідно п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п.6.3 Договору, сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Згідно з пунктом 8.2 договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Умовами п. 10.3 договору його учасники погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись д осуду з вимогою про захист своїх порушених прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до розділу 12 договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 лютого 2016 року і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору передано, а відповідачем прийнято у власність природний газ на загальну суму 142300,77 грн. за період лютий-березень 2016 року включно, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с. 19-20).

Акти підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідачем Національним університетом кораблебудування імені адмірала Макарова в повному обсязі проведено оплату за отриманий у 2016 році природний газ в сумі 142300,77 грн., що підтверджується довідкою по операціям НУК ім. адм. Макарова по договору №0045/16-ТЕ(Т)-22 з 01.02.2016р. по 30.06.2018р. (а.с. 22).

Судом встановлено, що відповідачем оплата за поставлений природний газ проводилась з порушенням строку, встановленого п. 6.1 Договору.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 631,18 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за зобов`язаннями лютого та березня 2016 за період з 15.03.2016р. по 22.05.2016р. та з 15.04.2016р. по 22.05.2016р., а також втрати від інфляції у загальній сумі 3029,45 грн. за квітень 2016 року.

Розрахунок суми 3 % річних у розмірі 631,18 грн. та втрат від інфляції у розмірі 3029,45 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних та втрат від інфляції наявний в матеріалах справи (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 631,18 грн. та втрат від інфляції в сумі 3029,45 грн.

Окрім 3% річних та втрат від інфляції позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у загальній сумі 8598,16 грн. за період з 15.03.2016р. по 22.05.2016р. та з 15.04.2016р. по 22.05.2016р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язаннями лютого-березня 2016 року на суму 8598,16 грн. Нарахування пені здійснено позивачем за період з 15.03.2016р. по 22.05.2016р. відносно несвоєчасної оплати за поставлений газ у лютому 2016 року та за період з 15.04.2016р. по 22.05.2016р. відносно несвоєчасної оплати за поставлений газ у березні 2016 року. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 11). Отже, нарахування пені в сумі 8598,16 грн. є обґрунтованим та підставним.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо необхідності обов`язкового досудового врегулювання спору шляхом попереднього виставлення позивачем претензії та рахунку на оплату перед зверненням до суду, оскільки в силу приписів ч. 1 ст. 19 ГПК України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

В даному випадку обов`язковість таких заходів для даного виду правовідносин чинним законодавством України не визначена. При цьому, відсутність вимоги постачальника не спростовує як факту порушення споживачем грошового зобов`язання (оплати за природний газ з порушенням строків), так і не звільняє споживача від відповідальності.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що згідно з приписами ч. 2 ст. 19 ГПК України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Щодо заперечень відповідача про те, що суми 3 % річних, втрат від інфляції та пені не були відображені позивачем ані в акті звірки розрахунків, ані у листі-відповіді №23-118-19 від 22.10.2019р., то слід зазначити, що умовами п. 6.5 договору сторони передбачили проведення звірки розрахунків та/або фактичного обсягу використаного природного газу на підставі відомостей про фактичну оплату вартості використаного природного газу споживачем та актів його приймання-передачі, тобто сторони погодили проведення звірки взаєморозрахунків в частині основного боргу. Так само, про відсутність заборгованості за використаний природний газ і повідомив позивач відповідача листом від 22.10.2019р. №23-118-19.

Щодо заперечень відповідача стосовно неможливості своєчасно повністю оплатити отриманий обсяг природного газу, оскільки відповідач є бюджетною установою, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд (постанови від 27.03.2018 року у справі №922/541/17, від 03.04.2018 року у справі №924/29/17, від 03.04.2018 року у справі №908/1076/17, від 11.04.2018 року по справі № 915/13/17, від 12.04.2018 року у справі №924/22/17).

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступних висновків. Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються договором купівлі-продажу природного газу. Договір в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання. Умовами договору встановлено чіткі строки проведення оплати за отриманий природний газ. Проте, відповідачем у встановлені договором строки оплату за отриманий природний газ не сплачено у встановлені строки, що не заперечується самим відповідачем та підтверджено матеріалами справи. За порушення виконання зобов`язання, а саме строків оплати за отриманий природний газ, умовами договору передбачено нарахування пені, яку позивачем нараховано обґрунтовано, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивачем також обґрунтовано нараховано три відсотки річних та втрати від інфляції. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921,0 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123, 129, 220, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова (54025, м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 8598,16 грн. пені, 631,18 грн. - 3% річних. 3029,45 грн. інфляційних втрат та 1921,00 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.12.2019р.

Суддя О.В. Ткаченко