ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа №914/7/19

Західний апеляційний господарський суд в складі:

головуючого судді - О.Л. Мирутенко

суддів - Л.С. Данко

- М.Б. Желік

секретаря судового засідання: К. Кострик

Розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019

у справі № 914/7/19

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан

до 1: Виконавчого комітету Львівської міської ради

до 2: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача Савічев О.Ю. голова ОСББ.

Кецко В.Я. адвокат.

від відповідача 1 Кулик А.Я. представник (довіреність №2901/вих.-105 від 17.01.17)

від відповідача 2 Паращич В.П. представник (довіреність №4-2902-103 від 15.08.2019)

від третьої особи Яворська О.І. представник (довіреність №4-2302-177 від 21.01.2019)

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.08.2019, суддя Манюк П.Т., в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

З даним рішенням не погодилося Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом порушено норми ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного, ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», п. 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виконавчий комітет Львівської міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подало пояснення на апеляційну скаргу в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 без змін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 справу №914/7/19 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л., Данко Л.С., Скрипчук О.С.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 (у зв`язку з некоректно заданими відомостями) справу №914/7/19 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л., Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.10.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан на рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 року у справі №914/7/19.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 було призначено справу до розгляду на 25.11.2019.

Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №1045 від 22.11.2019 у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів-членів колегії Кравчук Н.М. та Скрипчук О.С. було призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги (вх. №01-05/3520/19) у справі №914/7/19.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 22.11.2019 справу №914/7/19 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. головуючий суддя, Данко Л.С., Желік М.Б.

Розгляд справи розпочався спочатку.

Представник позивача-апелянта заявив клопотання про витребування доказів, а саме просив суд зобов`язати Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки надати інвентаризаційну справу на будинок №37б по вул. Котляревського у м. Львові.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2019 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 16.12.2019. Відмовлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан у клопотанні про витребування доказів.

Одночасно апеляційний суд надав можливість апелянту самостійно звернутися до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки та отримати копію інвентаризаційної справи.

16.12.2019 на адресу апеляційного суду від апелянта надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. До вказаного клопотання долучено ряд документів, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, в тому числі такі, що виникли після винесення оскаржуваного рішення висновок експерта від 13.12.2019. У зв`язку з цим колегія суддів не приймає їх в якості доказів на підставі ч.5 ст.269 ГПК України, оскільки вони не були і не могли бути предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 у справі №914/7/19 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан до Виконавчого комітету Львівської міської ради та до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити дії. У позовній заяві позивач зазначив, що внаслідок звернення Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку ЛМР у жовтні 2018 року до господарського суду з позовом до ОСББ «Львівський каштан» про звільнення самовільно зайнятого приміщення (справа № 914/1909/18), позивачу стало відомо, що на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 № 198 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. Котляревського, 37 б» та на підставі листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 25.03.2016, Управлінням державної реєстрації Львівської міської ради 05.05.2016 було внесено запис № 14621249 про державну реєстрацію права комунальної власності за Львівською міською радою на нежитлове приміщення гараж під індексом ІІ, загальною площею 26,1 кв. м., за адресою: вул. Котляревського, 37 б у м. Львові. Позивач не погоджується та вважає протиправними рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 №198 та дії реєстраційного органу щодо реєстрації права комунальної власності на нежитлове приміщення по вул. Котляревського, 37 б у м. Львові, вважає їх такими що порушують права та інтереси співвласників будинку по вул. Котляревського, 37 б у м. Львові.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів м. Львова від 26.05.1987 № 271, будинок по вул. Котляревського, 37 б у м. Львові був включений в реєстр житлових будинків, які знаходились на балансі місцевих рад по Франківському району м. Львова. У період з 1993 по 2000 роки усі квартири будинку по АДРЕСА_1 . Львові були приватизовані його мешканцями, що підтверджується довідкою начальника ЛОДБТІ та ЕО від 31.10.2000 про реєстраційні свідоцтва про право власності на квартири та нежитлові приміщення, які були видані Львівським обласним бюро інвентаризації та експертної оцінки для власників приміщень багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 4-9.

У 2000 році власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 Львові було створено ОСББ «Львівський каштан», про що 07.11.2000 було внесено відомості до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Згідно статуту ОСББ «Львівський каштан», останнє наділене правом захищати права та інтереси власників квартир, жилих та нежилих приміщень будинку, зокрема, у суді.

Як зазначає позивач, внаслідок приватизації житлових приміщень у багатоквартирному будинку змінився правовий статус та режим використання інших приміщень загального користування та приміщень, які використовуються для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території, відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Позивач стверджує, що з моменту приватизації квартир у будинку №37б по вул. Котляревського у м. Львові, їхні власники стали співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, в тому числі гаражу під індексом ІІ, загальною площею 26,1 кв. м. Твердження позивача базуються на тому, що після здійснення приватизації квартир у будинку №37б по вул. Котляревського у м. Львові, в приміщенні під індексом ІІ, загальною площею 26,1 кв. м. знаходився вхід та вихід трубопроводів мережі теплопостачання будинку з вентелями для загальної експлуатації співвласниками будинку. Також, у 2015 році в даному приміщенні було встановлено прилад обліку теплової енергії будинку, що свідчить про те, що приміщення під індексом ІІ загальною площею 26,1 кв. м. використовується для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, відноситься до допоміжного та являється спільною сумісною власністю співвласників будинку.

Додатково, позивач звертає увагу на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 09.11.2012 №07/12е, яка була проведена експертом ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс» у цивільній справі №2-88/11 за скаргою ОСББ «Львівський каштан» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07.09.2011. У вказаному висновку експерт зазначив, зокрема, що приміщення під літерою ІІ у житловому будинку №37б по вул. Котляревського у м. Львові, за умови що інше не обумовлено в проектній документації з будівництва, за своїми ознаками підпадає під визначення допоміжного приміщення будинку і є передбаченим для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Таким чином, позивач вважає протиправним рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 № 198, а тому просить його скасувати, а також, як наслідок, просить зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права комунальної власності на нежитлове приміщення під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м. за адресою: вул. Котляревського №37б у м. Львові.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів м. Львова від 26.05.1987 № 271 «Про затвердження реєстру житлових будинків», будинок №37б по вул. Котляревського у м. Львові в цілому був включений в реєстр житлових будинків, які знаходились на балансі місцевих рад по Радянському (Франківському) району м. Львова.

На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири №4-9у будинку №37б по вул. Котляревського у м. Львові в період з 1993 по 2000 роки були приватизовані його мешканцями, про що свідчить довідка від 31.10.2000 начальника Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про реєстраційні свідоцтва про право власності на квартири та нежитлові приміщення, які були видані Львівським обласним бюро інвентаризації та експертної оцінки для власників приміщень багатоквартирного будинку розташованого за адресою: вул. Котляревського №37б у м. Львові (копія якої міститься в матеріалах справи).

Власниками квартир у будинку №37б по вул. Котляревського м. Львові у 2000 році було створено ОСББ «Львівський каштан», яке 07.11.2000 було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Відповідно до п. 7.1. статуту ОСББ «Львівський каштан», останнє наділене правом захищати права та інтереси власників квартир, жилих та нежилих приміщень будинку у державних органах влади і управління, органах місцевого самоврядування, в судах.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення від 15.07.2002, виданого на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15.07.2002 № 992, нежитлові приміщення будинку №37б по вул. Котляревського м. Львові, під літерою А, площею 85, 8 кв. м., належать на праві власності територіальній громаді міста Львова (копія свідоцтва міститься у матеріалах справи). Варто зазначити, що вказане свідоцтво та розпорядження були предметом оскарження у цивільній справі Франківського районного суду міста Львова № 2-88/11. Однак, за результатом розгляду справи № 2-88/11 у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, позивачам було відмовлено у визнанні недійсними вказаних документів.

Як вбачається із матеріалів, доданих до справи, у 2007 році Управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР, як орендодавець, уклало з Регіональним доброчинним фондом Святого ОСОБА_1 , як орендарем, договір оренди нерухомого майна від 28.09.2007 № Ф-5600-7, за яким в оренду передавалося приміщення гаражу загальною площею 26,1 кв. м., за адресою: м. Львів, вул. Котляревського №37б. Як зазначено у п. 1 вказаного договору, приміщення передавалося на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР від 01.03.2007 та договору оренди нерухомого майна від 29.03.2002 року. У зв`язку з фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного договору (п. 3.3. договору). Відповідно до умов п. 4.1. вказаного договору, термін договору оренди було визначено на два роки 364 дні з 28.09.2007 до 27.09.2010. Також, у п. 4.3. договору зазначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах. Вищевказаний договір оренди, на умовах п. 4.3. договору, було продовжено, про що свідчать акти Управління комунальної власності ДЕП ЛМР про проведення перевірок спірного приміщення від 16.01.2014 № 07-НП/14 та від 16.04.2015 № 522/НО/15, у яких вказано про наявність договору оренди від 28.09.2007 № Ф-5600-7 (копія договору та актів міститься в матеріалах справи).

Згідно вищезгаданих актів проведення перевірок приміщення гаражу площею 26,1 кв. м. за адресою: м. Львів, вул. Котляревського №37б, було зафіксовано обмеження доступу до вказаного приміщення, зокрема, у акті від 16.04.2015 № 522/НО/15 вказано, що за інформацією орендаря, приміщення самовільно зайняте та використовується мешканцями будинку.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується позивачем, що 18.02.2016 в приміщенні гаражу у будинку №37 б по вул.. Котляревського у м. Львові, на підставі технічних умов на реконструкцію інженерних мереж та згідно з проектною документацією, було встановлено прилад обліку теплової енергії на опалення будинку №37 б по вул. Котляревського у м. Львові, що також підтверджується листом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.05.2019 № 18-7779 вих.

18.03.2016 Виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 198 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.. Котляревського, 37б, у м. Львові, відповідно до якого виконавчий комітет вирішив звернутися до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради на нежитлове приміщення гаража під індексом ІІ, загальною площею 26,1 кв. м. на вул.. Котляревського, 37 б, у м. Львові, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Листом від 25.03.2016 №03-08-01706 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області на запит Управління комунальної власності ДЕП ЛМР підтвердило, що приміщення під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м. за адресою: вул.. Котляревського, 37б, у м. Львові не перебуває у державній власності.

В подальшому, на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 № 198 та листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 25.03.2016 № 03-08-01706, Управлінням державної реєстрації 05.05.2016 було внесено запис № 14621249 про державну реєстрацію за Львівською міською радою права комунальної власності на нежитлове приміщення гаражу під індексом ІІ, загальною площею 26,1 кв. м., за адресою: вул.. Котляревського, 37 б, у м. Львові.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 1 ст. 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Частиною 5 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» було затверджено перелік державного майна України яке передавалося до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, було включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

На виконання вказаної постанови Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів було прийнято рішення від 24.12.1991 №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», яким затверджено перелік підприємств та організацій які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включеного також житловий та нежитловий фонд Львівської міської ради народних депутатів районів м. Львова.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон).

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (ч. 2 ст. 1 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Власники квартир багатоквартирних будинків, житлових приміщень у гуртожитках можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до закону (ч. 3 ст. 10 Закону).

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону, власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Положеннями статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

У статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Також, згідно ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин не віднесених до житлового фонду (частина третя статті 4 ЖК УРСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності у останніх на ці приміщення не виникає (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 у справі № 761/28879/16-ц).

Згідно технічного паспорта, виданого Львівським обласним державним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 06.09.2001 року, приміщення за адресою: вул.. Котляревського, 37 б, у м. Львові, під індексом ІІ, загальною площею 26, 1 кв. м., визначено за призначенням як гараж. У технічному паспорті зазначено, що вказане приміщення гаражу станом на 06.09.2001 рік обладнано лише електроосвітленням. Про наявність каналізаційних виходів, системи опалення чи водопостачання не вказано. Крім того, з фотофіксації фасаду спірного приміщення (яка міститься в матеріалах справи) та технічного плану вбачається, що гараж обладнано окремим входом.

Водночас, як зазначає позивач-апелянт та підтверджується матеріалами справи, у 2016 році в приміщенні гаражу під індексом ІІ, за адресою: м. Львів, вул. Котляревського, 37 б, було встановлено прилад обліку теплової енергії на опалення будинку, також, позивач зазначає, що у приміщенні знаходяться вентелі від мережі теплопостачання, що на думку позивача свідчить про те, що спірне приміщення використовується для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку, а тому відноситься до спільної сумісної власності співвласників будинку.

Згідно правової позиції Верховного Суду наведеної у постанові від 01.10.2018 у справі №761/28879/16-ц, для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, не віднесених до житлового фонду, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Приміщення гаражу не входить до переліку допоміжних приміщень, визначеного у ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ст. 382 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, виходячи із характеристики властивостей спірного приміщення, місця його розташування, наявності окремого входу в приміщення та первинного призначення як гаражу, а також зважаючи на той факт, що протягом тривалого часу (починаючи не пізніше ніж з 2002 року) вказане приміщення було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а саме об`єктом договорів оренди нерухомого майна, орендодавцем в яких виступали виконавчі органи Львівської міської ради, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що таке нежитлове приміщення не можна вважати допоміжним.

Станом на час розгляду справи позивачем-апелянтом не надано доказів, які б свідчили про правову підставу володіння та користування спірним приміщенням гаражу, в той же час представником третьої особи надані докази того, що нежитлові приміщення гаражу використовується мешканцями будинку в результаті його самовільного захоплення (акти проведення перевірки від 16.01.2014 № 07-НП/14 та від 16.04.2015 № 522-НП/15).

Факт встановлення в спірному приміщенні у 2016 році приладу обліку теплової енергії будинку не може бути підставою для зміни його первинного правового статусу.

У разі виникнення необхідності у співвласників будинку №37 б по вул.. Котляревського у м. Львові у використанні спірних приміщень гаражу для забезпечення експлуатації будинку, вони вправі вирішити це питання з Львівською міською радою чи її виконавчими органами шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод.

Щодо посилання позивача на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 09.11.2012 №07/12е у цивільній справі № 2-88/11, то відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст. 104 ГПК України).

У вищевказаному висновку експерт зазначив, що приміщення під літерою ІІ у житловому будинку №37 Б по вул.. Котляревського у м. Львові, за умови що інше не обумовлено в проектній документації з будівництва, за своїми ознаками підпадає під визначення допоміжного приміщення будинку і є передбаченим для забезпечення експлуатації будинку.

Однак, як вбачається з висновку судового експерта, останнім при підготовці висновку не було враховано той факт, що приміщення гаражу під літерою ІІ у житловому будинку №37 б по вул. Котляревського у м. Львові з 2002 року Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР передавалося на підставі договорів в оренду та відповідно, було самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Висновок експерта від 09.11.2012 №07/12е не був взятий до уваги Апеляційним судом Львівської області при постановлені ухвали від 13.11.2014 у справі №2-88/11 про відхилення апеляційної скарги ОСББ «Львівський каштан».

Таким чином, враховуючи наведене, оцінюючи докази у даній справі в їх сукупності, суд першої інстанції правомірно зазначив, що висновок судової будівельно-технічної експертизи від 09.11.2012 № 07/12е у цивільній справі № 2-88/11 не може слугувати достатньою підставою для задоволення позову у даній справі.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно п. 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);

3) документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);

4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Позивач-апелянт, подаючи позов до відповідачів не розшукав та не надав суду матеріали інвентаризаційної справи на будинок адресою: вул.. Котляревського 37 б у м. Львові. Як встановлено апеляційним судом на даний час такі матеріали відсутні в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки. Тобто апелянт не довів суду належним чином обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.

На підставі наведених вище обставин справи та представлених учасниками справи доказів суд першої інстанції правомірно встановив, що приміщення гаражу під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м., розташованого за адресою: вул.. Котляревського 37 б у м. Львові є нежитловим приміщенням, яке не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Таким чином, Виконавчим комітетом Львівської міської ради було правомірно прийнято рішення від 18.03.2016 № 198 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.. Котляревського 37 б у м. Львові. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги про скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 №198.

Щодо позовної вимоги заявленої до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР про зобов`язання скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права комунальної власності на спірне приміщення, яка є похідною відносно вимоги про скасування рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 № 198, то виходячи із положень ст. ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд першої інстанції встановив, що державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР правомірно, на підставі достатніх документів, було прийнято рішення від 23.05.2016 про державну реєстрацію права комунальної власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення гаражу під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м., розташованого за адресою: вул.. Котляревського 37 б у м. Львові. Тому, враховуючи те, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.03.2016 №198, на підставі якого, зокрема, було здійснено державну реєстрацію права власності, судом не скасовано, а тому немає правових підстав для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права комунальної власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення гаража під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м., розташованого за адресою: вул.. Котляревського 37 б у м. Львові.

Судом першої інстанції було правомірно звернуто увагу сторін на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, відповідно до якої, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду наведених у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

З огляду на наведене суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що позовна вимога про зобов`язання Управління державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права комунальної власності на нежитлове приміщення під індексом ІІ, площею 26,1 кв. м. за адресою: вул.. Котляревського 37 б у м. Львові, заявлена до неналежного відповідача, оскільки право комунальної власності на спірне приміщення зареєстроване за Львівською міською радою. Таким чином, звернення з позовною вимогою до неналежного відповідача є ще однією підставою для відмови в її задоволенні.

Що ж стосується твердження апелянта про порушення норм ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного, ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», п. 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то такі не підтверджені жодними належними доказами, а тому апеляційним судом вони відхиляються як безпідставні.

З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 по справі №914/7/19 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Судові витрати за апеляційний перегляд покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Львівський каштан залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 28.08.2019 року у справі №914/7/19 залишити без змін.

Постанова набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена сторонами в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий-суддя О.Л. Мирутенко

Судді: Л.С. Данко

М.Б. Желік

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2019