РІШЕННЯ

м. Київ

26.11.2019Справа № 910/6823/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Росущан К.О., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/6823/19

за позовом КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА З ЕКСПЛУАТАЦІЇ І РЕМОНТУ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКА НАБЕРЕЖНА, будинок 25-Б, ідентифікаційний 31025659)

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» (02094, м. Київ, ВУЛ. ЧЕРВОНОГВАРДІЙСЬКА, будинок 27А, ідентифікаційний код 34726705)

про стягнення 209 698,86 грн,

за участю представників:

позивача - Братищенко Ю.О., довіреність від 09.09.2019 № 110/005-867;

відповідача - Кур`ян К.І. ордер від 03.09.2019 серія ЧН № 060471.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі - Підприємство) до товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (далі - Товариство) про стягнення 209 698,86 грн. коштів за договором від 01.02.2009 №209-09 (далі - Договір).

Підприємство обґрунтовує позовні вимоги таким:

- 01.02.2009 Підприємством і Товариством (Користувач) було укладено Договір № 209-09, за умовами якого Підприємство надає Користувачу в платне користування внутрішні стояки слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного обладнання в будинках, згідно додатком № 1 до цього Договору. Відповідач користується внутрішніми стояками слабих струмів для надання мешканцям будинку, у відповідності з ліцензійними умовами діяльності Користувача, телекомунікаційних послуг, оплачує Підприємству використання електроенергії обладнанням встановленим для виконання Договору, шляхом оплати грошовими коштами на розрахунковий рахунок Підприємства витрат на користування електроенергії;

- сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору, якими змінювався перелік будинків, в яких розміщувалося обладнання Користувача, вартість послуг та порядок розрахунків за Договором;

- позивач вказує на порушення зобов`язань відповідача щодо сплати грошових коштів за договором;

- листами від 19.08.2016, від 10.11.2016 № 590, від 06.04.2017 № 820, від 08.08.2017 № 391, від 05.10.2017 № 522 і від 08.11.2017 № 490 відповідач гарантував оплату фінансових зобов`язань відповідно до укладеного Договору;

- претензією від 17.10.2018 № 110/005-1121 Підприємство звернулось до Товариства з претензією про виконання останнім своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за договорами, в тому числі за Договором від 01.02.2009 №209-09 у розмірі 199 998,87 грн., відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків, станом на 31.10.2108; претензія залишилася без належного реагування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2019 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

13.06.2019 Підприємство подало суду документи на виконання вимог ухвали суду від 30.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6823/19; судом постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05.07.2019 і 12.07.2019 від Підприємства до суду надійшли оригінали документів до позовної заяви на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 25.06.2019.

Судом досліджено подані позивачем оригінали документів та встановлено відповідність наявних в матеріалах справи копій поданим оригіналам; оригінали документів повернуті 08.07.2019 та 17.07.2019.

08.08.2019 до суду надійшла заява Товариства із запереченнями проти розгляду справи в спрощеному порядку; представник Товариства просив розглядати справу за правилами загального провадження для повного і всебічного розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2019 розгляд справи № 910/6823/19 постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.09.2019.

10.09.2019 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

16.09.2019 Підприємство подало суду відповідь на відзив, в якому заперечило проти доводів Товариства.

26.09.2019 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 26.09.2019 було оголошено перерву до 07.11.2019.

28.10.2019 позивач подав суду заяву про долучення доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/6823/19 до судового розгляду по суті на 26.11.2019.

26.11.2019 позивач подав суду документи, що підтверджують факт понесення витрат на правничу допомогу.

Представник позивача у судовому засіданні 26.11.2019 оголосив вступне слово та позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача оголосив вступне слово та проти задоволення позову заперечив повністю.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилалися учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в якому посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 26.11.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2019 Підприємством і Товариством (користувач) було укладено Договір, за умовами якого:

- Підприємство керуючись пунктами 6 та 7 статті 31 Закону України «Про телекомунікації» надає Користувачу в платне користування внутрішні стояки слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного обладнання в будинках, згідно додатком № 1 до Договору (пункт 1.1 Договору);

- користувач користується внутрішніми стояками слабих струмів для надання мешканцям будинку, у відповідності з ліцензійними умовами діяльності користувача, телекомунікаційних послуг, оплачує Підприємству використання електроенергії обладнанням встановленим для виконання Договору, шляхом оплати грошовими коштами на розрахунковий рахунок Підприємства витрат на користування електроенергії (пункт 1.2 Договору);

- користувач зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати Підприємству грошові кошти за Договором в розмірі, визначеному у додатку № 1 та додатку № 2 до Договору (пункт 3.1 Договору у редакції додаткової угоди від 02.02.2015 № 2);

- Договір укладений терміном на 1 рік і діє з 01.02.2009 (пункт 6.1 Договору);

- якщо за місяць до закінчення терміну дії цього Договору, жодна із сторін не заявить письмово іншій стороні про розірвання Договору або змінити умови Договору, то Договір вважається продовженим на новий термін і на тих же умовах (пункт 6.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печаткою відповідача.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Сторонами було укладено низку додаткових угод до Договору, якими змінювався перелік будинків, в яких розміщувалося обладнання Користувача, вартість послуг та порядок розрахунків за Договором;

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором користування майном.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору позивачем було надано у користування відповідачу майно, у свою чергу, відповідач зобов`язання з оплати належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 209 698,86 грн.

Листами від 19.08.2016, від 10.11.2016 № 590, від 06.04.2017 № 820, від 08.08.2017 № 391, від 05.10.2017 № 522 і від 08.11.2017 № 490 відповідач гарантував оплату фінансових зобов`язань відповідно до укладеного Договору.

Претензією від 17.10.2018 № 110/005-1121 Підприємство звернулось до Товариства з вимогою про виконання останнім своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за договорами, в тому числі за Договором від 01.02.2009 №209-09 у розмірі 199 998,87 грн., відповідно до акта звірки взаєморозрахунків, станом на 31.10.2108.

Відповідач залишив вказану претензію без належного реагування.

Товариство заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись зокрема на те, що позивач не виставляв рахунки в порушення умов Договору, а тому обов`язок з оплати не настав.

Разом з тим, з поданих суду документів вбачається, що позивачем виставлялися відповідні рахунки, які оплачувалися відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями Товариства, а саме в призначенні платежу є вказівка на реквізити рахунків.

Крім того, умовами Договору чітко передбачено обов`язок з оплати Товариства.

Наданими гарантійними листами відповідач визнав заборгованість, наявність зобов`язань з оплати за Договором і гарантував сплатити Підприємству грошові кошти.

Що ж до решти доводів і аргументів відповідача, які викладені у відзиві, то слід вказати таке.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже, поданими позивачем доказами підтверджують обставини, що є предметом доказування у даній справі, у свою чергу, Товариство не спростувало доводів позивача.

Таким чином, заборгованість у сумі 209 698,86 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України, позов підлягає задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Що ж до витрат на професійну правничу допомогу, то слід вказати, що Підприємство просило суд покласти на Товариство відшкодування 11 600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

01.02.2019 Підприємством і адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» було укладено договір №174-19 про надання правничої допомоги.

Суду подано як доказ плати наданої правничої допомоги, а саме випискою з банківського рахунку позивача.

Отже, фактично позивач по даній справі поніс витрати щодо отримання професійної правничої допомоги у сумі 11 600 грн.

Враховуючи розмір понесених витрат позивачем, а також задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА З ЕКСПЛУАТАЦІЇ І РЕМОНТУ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКА НАБЕРЕЖНА, будинок 25-Б, ідентифікаційний 31025659) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» (02094, м. Київ, ВУЛ. ЧЕРВОНОГВАРДІЙСЬКА, будинок 27А, ідентифікаційний код 34726705) про стягнення 209 698,86 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» (02094, м. Київ, ВУЛ. ЧЕРВОНОГВАРДІЙСЬКА, будинок 27А, ідентифікаційний код 34726705) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА З ЕКСПЛУАТАЦІЇ І РЕМОНТУ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ «ЖИТЛО-СЕРВІС» (02081, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКА НАБЕРЕЖНА, будинок 25-Б, ідентифікаційний 31025659) 209 698 (двісті дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн. 86 коп. заборгованості, 3 145 (три тисячі сто сорок п`ять) грн. 48 коп. судового збору та 10 600 (десять тисяч шістсот) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2019

Суддя І.Д. Курдельчук