УХВАЛА

10 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 909/476/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Булгакова І.В, Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон»

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Якімець Г.Г., Бонк Т.Б., Матущак О.І.

від 24.10.2019

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 1 610 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайлон» 04.11.2019 звернулося до Верховного Суду, через Західний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 909/476/18.

Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 02.12.2019 визначено склад колегії суддів: Баранець О.М. - головуючий, Булгакова І.В., Студенець В.І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо:

1) Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку; або

2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2019 про повернення його заяви про залучення третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору у справі № 909/476/18 залишено без руху та надано заявнику строк (10 днів з дня вручення ухвали) для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надання доказів сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Зазначену ухвалу суд направив заявнику за адресою, зазначеною ним в апеляційній скарзі (49000, м. Дніпро, вул. Робоча, 172, прим.1 ), яка співпадає з його адресою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 24.09.2019 до суду апеляційної інстанції повернулося поштове відправлення із зазначенням причини повернення «адресат вибув». Про зміну місцезнаходження скаржник суду не повідомляв.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2019 у справі № 909/476/18 повернуто скаржнику на підставі частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявник не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатив судовий збір.

В обґрунтування касаційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайлон» посилається на порушення його права на судовий захист та можливості надати суду всі необхідні докази для повного та об?єктивного розгляду справи. Зазначає, що товариство не змінювало своєї адреси. А причини невручення поштового відправлення Укрпоштою скаржнику не відомі.

Відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Пунктом 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Частиною другою статті 260 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до касаційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 цього Кодексу передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон», а також вручення в розумінні пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України заявникові ухвали Західного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 у справі № 909/476/18 про залишення без руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон» на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.08.2019 за адресою місцезнаходження, повідомленою цією особою суду, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм частини 4 статті 174, пункту 2 частини 3 статті 258, частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" заява № 52854/99).

Не можна розглядати перегляд, як замасковану апеляцію. Відступи від цього принципу виправдані лише тоді, коли вони необхідні за обставин суттєвого та неспростовного характеру.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Використання касаційним судом оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо, виходячи з високого статусу Верховного Суду, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень і застосування Судом таких повноважень не може вважатися обмеженням доступу особи до процесу правосуддя.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон» на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 909/476/18, оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайлон» на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 909/476/18.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Булгакова

В. Студенець