ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. Справа №914/1845/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник,

О.В. Зварич,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

представники сторін в судове засідання не з`явились (належно повідомлені):

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни від 30.09.2019 б/н

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2019 про повернення позовної заяви

у справі № 914/1845/19 (суддя Ділай У.І.),

за позовом: фізичної особи-підприємця Мачеус Оксани Василівни, м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про визнання частково недійсними договорів оренди та зобов`язання провести перерахунок

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ФОП Мачеус О.В. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі-УКВ) про визнання частково недійсними договорів оренди та зобов`язання провести перерахунок орендної плати, а саме :

-визнати недійсним договір оренди №7-0514 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 22.01.2002 в частині, що стосується передачі в оренду підвалу площею 209,8кв.м в будинку на пл. Ринок,38 у м. Львові;

-визнати недійсним договір оренди №Г-7012-9 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 10.03.2009 в частині, що стосується передачі в оренду підвалу площею 209,8кв.м в будинку на пл. Ринок,38 у м. Львові;

-визнати недійсним договір оренди №Г-1273 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 27.11.2002 в частині, що стосується передачі в оренду підвалу площею 92,3 кв.м в будинку на пл.Ринок,37 у м. Львові;

- визнати недійсним договір оренди №Г-7015-9 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 10.03.2009 в частині, що стосується передачі в оренду підвалу площею 92,3 кв.м в будинку на пл.Ринок,37 у м. Львові;

-зобов`язати УКВ провести перерахунок орендної плати за договорами оренди №7-0514 від 22.01.2002, №Г-7012-9 від 10.03.2009, №-1273 від 27.11.2002 та № Г-7015-9 від 10.03.2009.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22.01.2002 позивач уклав з УКВ договір оренди №7-0514, за умовами якого відповідач передав позивачу в оренду нежитлові приміщення загальною площею 481,1 кв.м на пл. Ринок, 38 у м. Львові, які складаються з приміщень 1-го поверху площею 207,0кв.м, приміщень 2-го поверху площею 64,3кв.м та приміщення підвалу площею 209,8кв.м. В подальшому сторони уклали ще один договір оренди №Г-7012-9 від 10.03.2009, предметом якого були ті самі приміщення загальною площею 481,1 кв.м на пл. Ринок, 38 у м. Львові, відповідно до п.2.1 якого об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для виставки образотворчої продукції, виробленої в Україні.

27.11.2002 сторони уклали договір оренди №Г-1273, за умовами якого відповідач передав позивачу в оренду нежитлові приміщення загальною площею 246,9кв.м на пл. Ринок,37 у м. Львові, які складаються з приміщень 1-го поверху площею 143,8кв.м, приміщень антресолі площею 10,8кв.м та приміщень підвалу площею 92,3кв.м. В подальшому 10.03.2009 сторони уклали договір оренди №Г-7015-9, предметом якого були ті самі приміщення загальною площею 246,9кв.м на пл. Ринок,37 у м. Львові, відповідно до п.2.1 якого об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для виставки образотворчої продукції, виробленої в Україні.

Позивач стверджує, що приміщення підвалів площею 209,8кв.м та 92 кв.м передані йому в оренду в незадовільному санітарно-технічному стані, потребували проведення ремонтних робіт, що унеможливлювало їх використання за призначенням. Вказує, що він неодноразово звертався до балансоутримувача щодо неможливості використання підвальних приміщень та з вимогами їх відремонтувати, однак у зв`язку з відсутністю бюджетних коштів такі роботи не були проведені. Зазначає, що за згодою орендодавця він провів капітальний ремонт орендованих приміщень, крім підвальних приміщень площею 209,8кв.м та 92 кв.м, у зв`язку з чим ці приміщення ним не використовувались за призначенням. Зазначає, що неможливість використання спірних підвальних приміщень без проведення їх ремонту також підтверджується висновками судової будівельно-технічної експертизи №2-18 від 22.01.2018 та №2917 від 03.01.2018. Крім того, згідно з вказаними висновками від технічного стану підвальних приміщень будинку №38 залежить можливість використання підвальних приміщень будинку №37.

У зв`язку з чим, посилаючись на ст. 262 ЦК УРСР, ч. 1 ст. 767 ЦК України в редакції, чинній на станом на момент укладення договорів оренди №Г-7012-9 та №Г-7015-9, якими встановлено обов`язок орендодавця передати орендарю річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору оренди та її призначенню, позивач вказує на наявність підстав для визнання договорів оренди недійсними в частині переданих йому в оренду підвальних приміщень площею 209,8кв.м та 92 кв.м, оскільки такі неможливо використовувати за призначенням через їх санітарно-технічний стан.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.09.2019 у справі № 914/1845/19 повернено позовну заяву ФОП Мачеус О.В. на підставі п.2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог.

При прийнятті ухвали суд вказав, що позивач просить визнати недійсними чотири окремих договори оренди, однак його вимоги грунтуються на різних фактичних обставинах і підтверджуються різними доказами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав та взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору. Поряд з тим, суд також зазначив, що позивач не додав до позовної заяви доказів сплати судового збору.

Позивач (ФОП Мачеус О.В.) оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (для вирішення питання про відкриття провадження у справі).

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що позовні вимоги про визнання частково недійсними договорів пов`язані між собою нормами права, на які посилається позивач, та доказами, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, в усіх договорах вимоги стосуються підвалів орендованих приміщень, які розташовані поруч, і обставини непридатності яких підтверджуються одними і тими ж доказами. Крім того, договір № 7-0514 від 22.01.2002 та договір №Г-7012-9 від 10.03.2009 укладені щодо одного і того ж майна -підвалу площею 209,8кв.м в будинку на пл. Ринок, 38, як і договір №-1273 від 27.11.2002 та договір № Г-7015-9 від 10.03.2009 щодо підвалу площею 92,3кв. в будинку на пл. Ринок,38.

Зазначає, що спільною підставою для звернення з позовом у даній справі є переплата орендної плати за непридатні для користування підвальні приміщення. Вважає, що на стадії відкриття провадження суд не вправі був надавати оцінку доданим до позовної заяви доказам в обгрунтування суті спору. Крім того, вказує, що суд не врахував ч. 6 ст. 173 ГПК України щодо можливості з власної ініціативи суду до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги та не застосував принцип процесуальної економії. Також зазначає, що відсутність доказів сплати судового збору є підставою для залишення позовної заяви без руху, а не для її повернення.

Ухвалою від 31.10.2019 у справі № 914/1845/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 15.11.2019 призначено розгляд справи в судовому засіданні 26.11.2019.

Ухвалою від 26.11.2019 розгляд справи відкладено на 10.12.2019 та зобов`язано позивача подати суду оригінал позовної заяви ФОП Мачеус О.В. до Управління КВ ДЕР Львівської міської ради про визнання частково недійсними договорів оренди з додатками, які були повернені судом першої інстанції.

У судове засідання 10.12.2019 сторони не забезпечили явки своїх представників, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач вимог суду, викладених в ухвалі від 26.11.2019, щодо подання оригіналу позовної заяви не виконав.

Ухвали апеляційного суду від 15.11.2019 та від 26.11.2019, які надіслані на адресу позивача, вказану в апеляційній скарзі, та яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань( м . Львів, 79035, просп. Червоної Калини , буд. 76, кв. 44), повернені відділенням поштового зв`язку з довідками «інші причини».

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 173 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За приписами частин 4, 5 вказаної статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до ч. 6 ст. 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/2043/18 вказано, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними є позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/16, від 23.10.2019 у справі №902/434/19, від 30.10.2019 у справі №922/1359/19.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Мачеус О.В. звернулася до суду з позовом до УКВ про визнання недійсними частково договорів оренди:

- №7-0514 від 22.01.2002, №Г-7012-9 від 10.03.2009, предметом яких є приміщення загальною площею 481,1 кв.м на пл. Ринок, 38 у м. Львові, до складу яких входить спірне приміщення підвалу площею 209,8кв.м ;

- №-1273 від 27.11.2002 та № Г-7015-9 від 10.03.2009 предметом яких є приміщення загальною площею 246,9кв.м на пл. Ринок,37 у м. Львові, до складу яких входить спірне приміщення підвалу 92,3кв.м,

та зобов`язання УКВ провести перерахунок орендної плати за цими договорами.

Підставою недійсності вказаних договорів позивач вказує те, що відповідач як орендодавець передав йому в оренду підвали площею 209,8кв.м та 92 кв.м в незадовільному санітарно-технічному стані, які потребували проведення ремонтних робіт, що унеможливлювало їх використання за призначенням- для виставки образотворчої продукції.

Вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок орендної плати є похідною від основних вимог про визнання договорів недійсними, оскільки від задоволення цих вимог залежить задоволення вимоги про здійснення перерахунку орендної плати.

Отже, основні вимоги ( про визнання недійсними договорів оренди) у цій справі стосуються одних і тих же осіб ( позивача як орендаря та відповідача як орендодавця за відповідними договорами оренди), пов`язані між собою підставою виникнення (неможливість використання переданих в оренду приміщень підвалів через їх незадовільний стан), похідні вимоги є аналогічними та пов`язані підставою виникнення.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.10.2019 у справі № 902/434/19, в якій вказано, що аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Проте у будь-якому випадку, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

З огляду на те, що заявлені ФОП Мачеус О.В. вимоги є однорідними і співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 статті 173 ГПК України, колегія суддів погоджується з доводами скаржника та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами п. 4 ч.1 ст. 280 ГПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалу про повернення позовної заяви належить скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не змінив та не ухвалив нового рішення, а справа передається на розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у даному випадку згідно з ч. 14 ст. 129 ГПК України не здійснюється апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 86,129, 173, 236, 252, 269, 270,271, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2019 у справі № 914/1845/19 про повернення позовної заяви ФОП Мачеус О.В скасувати. Справу № 914/1845/19 передати до Господарського суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Повна постанова складена 16.12.2019

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич