ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.12.2019 Справа № 905/1006/18

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №6; )

до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок №2; )

про стягнення 60 058 027,53 гривень,-

за участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О. (адвокат за довіреністю)

від відповідача: Авчиєв Т.О. (провідний юрисконсульт за статутом)

С У Т Ь С П О Р У

В провадженні судді Господарського суду Донецької області Ніколаєвої Л.В. знаходилась справа №905/1006/18 за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 60 058 027,53 гривень, у тому числі основний борг - 33 586 763,21 гривень, 3% річних 2 769 636,46 гривень, інфляційні втрати 14 923 605,07 гривень, пеня - 8 778 022,79 гривень.

Рішенням суду від 27.09.2018 позов задоволено частково.

Стягнуто з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у розмірі 33 586 763,21 гривень, 3% річних у розмірі 2 769 636,45 гривень, інфляційні втрати у розмірі 14 072 685,89 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 у справі №905/1006/18 - без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасовано, передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 залишено без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2019, для розгляду даної справи визначено суддю Господарського суду Донецької області Фурсову С.М.

Ухвалою суду від 16.08.2019 прийнято до провадження справу №905/1006/18, розгляд справи якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05.09.2019 та запропоновано сторонам у встановлений строк надати пояснення з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 905/1006/18.

Ухвалою суду від 05.09.2019 відкладено підготовче засідання на 08.10.2019 та продовжено строк сторонам для надання поясненнь з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №905/1006/18.

На адресу суду 11.09.2019 від представника відповідача надійшли пояснення у справі з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019.

У підготовчому засіданні 08.10.2019 представник позивача повідомив суд про зміну індексу адресу та організаційно правової форми установи позивача те, що назва юридичної особи позивача та індекс змінились. Судом продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 16.11.2019, відкладено підготовче засідання на 14.11.2019 та продовжено строк для подання сторонами заяв та клопотань по суті справи.

За результатами підготовчого засідання 14.11.2019, враховуючи, що підготовче провадження триває з 16.08.2019, про час та місце проведення всіх судових засіданнь сторони повідомлялись своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку, що вони мали достатньо часу та можливостей надати всі витребувані та додаткові документи, які мають значення для розгляду справи по суті.

Оскільки, судом остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, визначено обставини справи, які підлягають встановленню та зібрано відповідні докази, суд дійшов висновку, що всі питання, передбачені ст. 182 ГПК України вирішено, у зв`язку з чим судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.11.2019.

У судовому засіданні 18.11.2019 оголошувалась перерва до 03.12.2019 об 11:20год.

У судовому засіданні 03.12.2019 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в повному обсязі.

Представник відповідача, в свою чергу, заперечував.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

31.12.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1626/15-КП-6.

За приписами п.п.1.1, 1.2 вказаного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

За правилами п.2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 8 760 тис. куб. м, у тому числі в січні 1 900 тис. куб. м, лютому 1 630 тис. куб. м, березні 1 460 тис. куб. м, квітні 420 тис. куб. м, травні 2 тис. куб. м, червні 2 тис. куб. м, липні 2 тис. куб. м, серпні 2 тис. куб. м, вересні 2 тис. куб. м, жовтні 420 тис. куб. м, листопад 1 210 тис. куб. м, грудні 1 710 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 договору до сплати за 1 000 куб. м газу належить 7 661,64 гривень з ПДВ.

Сторонами неодноразово вносились зміни до вказаного пункту договору №1626/15-КП-6 від 31.12.2014, внаслідок чого ціна газу становила:

- з 01.02.2015 7 416,84 гривень з ПДВ (додаткова угода №1 від 27.02.2015),

- з 01.03.2015 11 333,64 гривень з ПДВ (додаткова угода №2 від 27.03.2015),

- з 01.04.2015 9 600,24 гривень з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015),

- з 01.05.2015 9 122,88 гривень з ПДВ (додаткова угода №4 від 29.05.2015),

- з 01.06.2015 8 865,84 гривень з ПДВ (додаткова угода №5 від 30.06.2015),

- з 01.07.2015 8 874,60 гривень з ПДВ (додаткова угода №6 від 29.07.2015),

- з 01.10.2015 8 905,32 гривень з ПДВ (додаткова угода №7 від 21.10.2015),

- з 01.11.2015 7 288,12 гривень з ПДВ (додаткова угода №8 від 22.10.2015),

- з 01.12.2015 7 292,58 гривень з ПДВ (додаткова угода №10 від 25.11.2015).

У відповідності до п.3.4 договору (в редакції додаткової угоди №8 від 22.10.2015) не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На підставі договору №1626/15-КП-6 від 31.12.2014 сторонами підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 31.01.2015 у січні 2015 року на суму 6 895 544,95 гривень,

- б/н від 31.01.2015 у січні 2015 року на суму 46 736 гривень,

- б/н від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 5 301 223,47 гривень,

- б/н від 28.02.2015 у лютому 2015 року на суму 38 790,07 гривень,

- б/н від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 6 601 731,96 гривень,

- б/н від 31.03.2015 у березні 2015 року на суму 34 499,60 гривень,

- б/н від 30.04.2015 у квітні 2015 року на суму 1 429 677,33 гривень,

- б/н від 30.04.2015 у квітні 2015 року на суму 4 214,50 гривень,

- б/н від 31.05.2015 у травні 2015 року на суму 22 506,16 гривень,

- б/н від 30.06.2015 у червні 2015 року на суму 15 187,18 гривень,

- б/н від 31.07.2015 у липні 2015 року на суму 15 858,90 гривень,

- б/н від 31.08.2015 у серпні 2015 року на суму 11 989,59 гривень,

- б/н від 30.09.2015 у вересні 2015 року на суму 17 349,84 гривень,

- б/н від 31.10.2015 у жовтні 2015 року на суму 2 013 207,89 гривень,

- б/н від 31.10.2015 у жовтні 2015 року на суму 5 637,07 гривень,

- б/н від 30.11.2015 у листопаді 2015 року на суму 5 094 343,41 гривень,

- б/н від 30.11.2015 у листопаді 2015 року на суму 16 931,76 гривень,

- б/н від 31.12.2015 у грудні 2015 року на суму 6 882 054,42 гривень,

- б/н від 31.12.2015 у грудні 2015 року на суму 32 799,11 гривень.

За змістом п.6.1 договору №1626/15-КП-6 від 31.12.2014 остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобов`язання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на загальну суму 6 942 280,95 гривень 16.02.2015 включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015, 15.02.2015) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою лютого 2015 року на суму 5 340 013,54 гривень 16.03.2015 включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015, 15.03.2015) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою березня 2015 року на суму 6 636 231,56 гривень 14.04.2015 включно;

- за поставкою квітня 2015 року на суму 1 433 891,83 гривень 14.05.2015 включно;

- за поставкою травня 2015 року на суму 22 506,16 гривень 15.05.2015 включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.05.2015) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою червня 2015 року на суму 15 187,18 гривень 14.07.2015 включно;

- за поставкою липня 2015 року на суму 15 858,90 гривень 14.08.2015 включно;

- за поставкою серпня 2015 року на суму 11 989,59 гривень 14.09.2015 включно;

- за поставкою вересня 2015 року на суму 17 349,84 гривень 15.10.2015 включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.10.2015) припадав на святковий день (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою жовтня 2015 року на суму 2 018 844,96 гривень 16.11.2015 включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.11.2015, 15.11.2015) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 ЦК України);

- за поставкою листопада 2015 року на суму 5 111 275,17 гривень 14.12.2015 включно;

- за поставкою грудня 2015 року на суму 6 914 853,53 гривень 14.01.2015 включно.

Відповідач розрахувався за отриманий газ частково. За змістом позовної заяви, станом на день подачі позову розмір основного боргу відповідача складав 33 586 763,21 гривень. У довідці «Сальдо, підприємство «Донецьктеплокомуненерго ОКП», з 01.01.2015 по 31.03.2018» зазначено про заборгованість відповідача в сумі 33 586 763,21 гривень, у довідці «Операції по підприємству «Донецьктеплокомуненерго ОКП», 01.01.2015 по 31.03.2018» відображено оплати на суму 893 520 гривень.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив наявність заборгованості за спожитий природний газ за договором №1626/15-КП-6 від 31.12.2014 у розмірі 33 586 763,21 гривень.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 у справі №905/1006/18, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019, стягнуто з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основний борг у розмірі 33 586 763,21 гривень, 3% річних у розмірі 2 769 636,45 гривень, інфляційні втрати у розмірі 14 072 685,89 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасовано, передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області. В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 27.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 залишено без змін.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, ухвалені у справі №905/1006/18 рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2018, постанова Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 та постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 мають преюдиціальне значення, а встановлені ними факти повторного доведення не потребують.

Так, рішенням Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 у справі №905/1006/18, в частині, що набрала законної сили встановлено належне виконання позивачем зобов`язання за договором №1626/15-КП-6 від 31.12.2014 в части повної і своєчасної поставки природного газу, порушення відповідачем взятих на себе за в частині своєчасної оплати цього газу, наявність у відповідача перед акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованості в розмірі 33 586 763,21 гривень за поставками січня - грудня 2015 року.

Оцінивши договір, з якого виникли права та обов`язки сторін, господарський суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов`язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов`язаннями.

Господарським судом, як було зазначено, встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу природний газ, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі, а відповідач порушив умови Договору та не здійснив своєчасну та повну оплату вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Згідно із частиною 1статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судовим рішенням фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, як вже зазначалося, наявність таких рішень не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, то і подальше застосування до таких сум наслідків передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є правомірним.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїх постановах №910/3692/18 від 31.07.2019, №904/10242/17 від 17.07.2018, №913/70/18 від 23.10.2018, №913/63/18 від 04.12.2018.

Верховний суд зазначав, що оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період (наступний місяць) обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Скасовуючи рішення Господарського суду Донецької області від 27.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №905/1006/18 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїй постанові зазначив про наступне.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 850 919,48 гривень, суди попередніх інстанцій не врахували того, що розрахунок інфляційних втрат повинен здійснюватися за методикою збільшення суми боргу на індекс інфляції за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду повинна бути використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, у зв`язку з чим суди дійшли незаконного висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат за період з березня 2015 року по лютий 2018 року.

За приписами ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 14 923 605,07 гривень за загальний період з березня 2015 року по лютий 2018 року за поставками січня - грудня 2015 року.

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних нарахувань, господарським судом встановлено, що він є технічно вірним, оскільки позивачем правильно визначено періоди нарахування, враховано здійснені відповідачем часткові оплати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», розмір інфляційних втрат за порушення строків оплати спожитого газу за зобов`язаннями січня - грудня 2015 року за період з березня 2015 року по лютий 2018 року встановлено, що розрахунок позивача є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до приписів статті 129 частини 4 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №905/1006/18 доручив господарському суду за результатами вирішення спору по суті здійснити розподіл судових витрат.

За таких обставин, судом здійснено розподіл судових витрат з дотриманням пропорційності розміру заявлених вимог, фактично сплаченого судового збору та фактично задоволених позовних вимог у справі.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 165, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення 14 923 605,07 гривень інфляційних втрат - задовольнити.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок №2; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №6; ) 14 923 605,07 гривень інфляційних втрат, а також 8 746,22 гривень судового збору.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок №2; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №6; ) 17 591,14 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок №2; ) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №6; ) 23 454,85 гривень судового збору за подання касаційної скарги.

Після набрання рішенням законної сили видати накази в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 03.12.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.12.2019.

Позивач: акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №6; )

Відповідач: обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (84307, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок №2; )

Суддя С.М. Фурсова