ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Справа№ 910/10532/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Пономарьов А.О. (довіреність №448 від 03.12.2019)

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»

на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі №910/10532/19 (суддя - Балац С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про стягнення 32 033,15 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2019 року позивач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про стягнення 32 033,15 грн..

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі №910/10532/19 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявність у нього права вимагати від відповідача страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 14.03.2019 року №ТП 40534, з огляду на те, що транспортний засіб, яким керувала винна у ДТП особа, марки "Toyota", мав державний знак НОМЕР_1 , в той час, як з доданого позивачем до позову витягу МТСБУ у вигляді копії вбачається, що за полісом обов`язкового страхування АК8846778 відповідачем застраховано транспортний засіб із державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі №910/10532/19 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказував на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, яка полягає у тому, що судом не було з`ясовано обставини стосовно того, що застрахований транспортний засіб ідентифікується не по державному номерному знаку, а по VIN-коду, і з наданого позивачем до суду витягу з бази МТСБУ вбачається VIN-код ТЗ винуватця. Також, за твердженням апелянта, мало місце неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме не було застосовано до даних спірних правовідносин п. 17.3. ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004р. (зі змінами, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у взаємозв`язку з п. З ч. 1 ст. 989 та ст. 998 Цивільного кодексу України, а також ст. 29 Закону України «Про страхування».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренка Є.Ю., Кропивної Л.В. поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 17.12.2019 р. о 12 год. 30 хв..

06.12.2019 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.

В судовому засіданні 17.12.2019 р. представник позивача просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 82), поважних причин неявки суду не повідомив.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання,явка представника відповідача обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем, як страховиком, та приватним акціонерним товариством "Київміськбуд", як - страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 14.03.2019 № 40534 (далі - Договір добровільного страхування).(а.с.8)

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "Toyota Camry", із державним знаком НОМЕР_2 (далі - застрахований ТЗ ).

09.06.2019 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "Toyota", із державним знаком НОМЕР_1 , яким керував гр. ОСОБА_1 (а.с.19)

Оскільки вказані автомобілі були забезпечені чинними полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водії дійшли згоди про обставини ДТП, висновку про винність гр ОСОБА_2 у вчиненні зіткнення, не виявили один в одного ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вирішили не викликати працівників ДАІ та спільно склали повідомлення про ДТП - європротокол.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Згідно рахунку від 12.06.2019 № загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого ТЗ склала 32 033,15 грн.(а.с.32)

Позивач на підставі договору добровільного страхування та з урахуванням рахунку від 12.06.2019 № , здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 32 033,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 20.06.2019 № 10332, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.(а.с.34)

В подальшому, з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача позивачем було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу за вих. №7885 від 01 липня 2019 року, однак станом на дату подачі позову відповідачем не було добровільно сплачено грошові кошти в порядку регресу.(а.с.36)

Предметом спору у даній справі є право позивача на отримання компенсаційної виплати сплаченого ним страхового відшкодування в порядку регресу згідно ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що з доданого позивачем до позову витягу МТСБУ у вигляді копії вбачається, що за полісом обов`язкового страхування АК 8846778 відповідачем застраховано транспортний засіб із державним номерним знаком НОМЕР_4 , який є відмінним від транспортного засобу, яким керувала винна у ДТП особа, а саме: "Toyota", із державним знаком НОМЕР_1 , а відтак жодним чином не стосується вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, яка зафіксована європротоколом. Враховуючи вказані обставини та докази, суд дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2019 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого за договором добровільного страхування наземного транспорту від 14.03.2019р. № 40534 транспортного засобу марки "Toyota Camry", із державним знаком НОМЕР_2 та транспортного засобу "Toyota", із державним знаком НОМЕР_1 , яким керував гр. ОСОБА_1 , в результаті якого було складено європротокол (а.с. 19).

Згідно даного європротоколу встановлено, що водії дійшли згоди про обставини ДТП, висновку про винність гр ОСОБА_2 у вчиненні зіткнення.

З даного європротоколу також вбачається, що обидва автомобілі учасники ДТП, були забезпечені чинними полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна».

Так, на момент ДТП водій транспортного засобу марки "Toyota Camry", із державним знаком НОМЕР_2 мав діючий поліс № АО / 3275418 , а водій транспортного засобу "Toyota", із державним знаком НОМЕР_1 діючий поліс №АМ/ 8970458 , зазначені обставини визнаються позивачем.

Поліс №АМ/8970458 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не був предметом дослідження в суді першої інстанції, оскільки був поданий позивачем разом з апеляційною скаргою (а.с.102).

З даного полісу вбачається, що власник транспортного засобу марки "Toyota Highlander", тип кузова В4, із державним номерним знаком НОМЕР_1 , рік випуску 2012, номер кузова, шасі, рами (VIN-код) НОМЕР_8 , гр. ОСОБА_1 застрахував цивільно-правову відповідальність в Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна». Строк дії Полісу з 00:00 год. 30.01.2019р. до 29.01.2020р..

Водночас, в матеріалах справи міститься витяг МТСБУ за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8846778, з якого вбачається, що станом на 30.01.2019 року даний Поліс є діючим. При цьому, у графі відомостей про транспортний засіб за даним полісом зазначено "Toyota Highlander", тип кузова В4, VIN-код НОМЕР_8, із державним номерним знаком НОМЕР_4 . (а.с. 35).

Таким чином, за полісом №АК/8846778 застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу з практично ідентичними ідентифікаційними ознаками, що і за полісом №АМ/8970458, але з відмінністю у державних номерних знаках: НОМЕР_1 та НОМЕР_4 .

Скаржник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8846778 та №АМ/8970458 застрахована цивільно-правова відповідальність власника одного й того ж самого транспортного засобу марки "Toyota Highlander" з VIN-кодом НОМЕР_8 . Наголошує, що оскільки гр. ОСОБА_1 , як власник даного ТЗ, при укладенні договору страхування з ПАТ «СК «Країна», не повідомив про наявність іншого діючого полісу АК/008846778, укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА», то в силу наведених положень законодавства поліс, укладений з ПАТ «СК «Країна» є нікчемним в розумінні ст. 215 ЦКУ.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 33.2 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Скаржником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 76,77 ГПК України до суду першої інстанції, що доводили б, що транспортний засіб марки "Toyota Highlander", VIN-код НОМЕР_8 , із державним номерним знаком НОМЕР_4 , є забезпеченим ТЗ за полісом №АК/8846778 та був учасником ДТП, що мала місце у м. Києві 09.06.2019 року, як і не надано доказів нікчемності полісу №АМ/8970458, укладеного винуватцем ДТП гр. ОСОБА_3 з ПАТ «СК «Країна».

Згідно п. 17.3. ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

За приписами ст. 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Як передбачено ч. 1 ст. 998 Цивільного кодексу України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Як вже було зазначено, матеріалами справи підтверджується, що станом на 30.01.2019 року цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Toyota Highlander", VIN-код НОМЕР_8 , із державним номерним знаком НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8970458, укладеним з ПАТ «СК «Країна» (а.с. 35).

Водночас, станом на 30.01.2019 року цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Toyota Highlander", VIN-код НОМЕР_8 , із державним номерним знаком НОМЕР_4 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8846778, укладеним з ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА» (а.с. 102).

З наданих позивачем доказів, а саме витягу МТСБУ, вбачається лише факт його чинності станом на 30.01.2019 року, проте не вбачається за можливе встановити точну дату укладення полісу №АК/8846778, в той час як поліс №АМ/8970458 укладений з ПАТ «СК «Країна» 29.01.2019 року.

Таким чином, позивачем не доведено, що укладення полісу №АК/8846778 відбулося раніше, ніж 29.01.2019 року та передувало укладенню полісу №АМ/8970458.

Крім того, як передбачено ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи те, що на час розгляду справи в судом першої інстанції позивачем не доведено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota Highlander", із державним знаком НОМЕР_1 , були застрахована за полісом №АК/8846778, укладеним з ПрАТ «Страхова компанія «ОМЕГА», відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне також наголосити, що за змістом ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та обґрунтувати їх належними та допустимими доказами. У випадку, коли існує складність в поданні доказу або неможливість самостійно його надати, позивач має право користуватися механізмом витребування доказів, визначеним Господарським процесуальним кодексом України в порядку статті 81 ГПК України.

За приписами ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі №910/10532/19, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі № 910/10532/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 08.10.2019 року у справі №910/10532/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи №910/10532/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.12.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна