ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2019 р. Справа №909/965/16

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Бойко С.М.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Кіри О.С.

розглянув матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України") б/д, б/н (вх. № 01-05/3429/19 від 17.09.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 (суддя Рочняк О.В., повний текст складено 13.08.2019)

у справі № 909/965/16

за позовом: НАК "Нафтогаз України", м.Київ;

до відповідача: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Тисменицягаз" (далі - АТ "Тисменицягаз" ) м.Тисмениця, Івано-Франківська область

про стягнення коштів в сумі 11820194,63 грн

за участю представників:

від позивача: Іоннікова Ю.В. - адвокат (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: Зіньковська Н.В.- адвокат (довіреність в матеріалах справи).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Клопотань сторонами не заявлено.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до АТ "Тисменицягаз" про стягнення 11 820 194,63 грн, з яких: 9 671 588,93 грн - основний борг, 1 616 988,19 грн - пеня, 121 983,61 грн - 3% річних, 409 633,90 грн інфляційні втрати.

3.2. Позивач свої вимоги обґрунтовує укладенням між сторонами Договору купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ від 04.01.13р., на виконання умов якого, позивач передав у власність відповідача, по актах приймання - передачі природний газ на загальну суму 42 893 545,86грн., та неналежним виконанням відповідачем п.6.1.Договору, в редакції Додаткової угоди №9 від 22.12.14р., яким обумовлено порядок здійснення розрахунків між сторонами, внаслідок чого неоплаченим в повному обсязі залишився спожитий природний газ вартістю 9 671 588,93грн., та п. 7.2. Договору, положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі яких, за порушення строків оплати поставленого природного газу, відповідачу нараховано 1 616 988,19грн. - пені, 121 983,61грн. - 3% річних, 409 633,90грн. - інфляційних втрат.

3.3. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2017 (а.с. 45-49, т.3), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 (а.с. 105-112, т.3), в позові ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовлено.

3.4. Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 попередні судові акти скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області (а.с. 177-181, т.3).

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 позов задоволено частково, стягнено з АТ "Тисменицягаз" на користь НАК "Нафтогаз України" 1104244,88 гривні заборгованості та 16560,10 гривень судового збору, а в решті позову відмовлено.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване ст. 11, ч.1 ст. 509, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, ч.1 ст. 612, ст. 625, ч.1 ст.626, ст.ст. 627, 628, 629, 655 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), ст. 193, ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), і зроблено висновки про те, що за період з січня 2013 по грудень 2014 року позивач передав відповідачу природний газ в кількості 4391,245 тис.куб.м. на загальну суму 21754412,55 грн.

Підтверджена належними і допустимими доказами заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у 2013-2014 роках становить 1104244,88 грн. В силу укладених між сторонами спільних протокольних рішень у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Судом не прийнято до розгляду подані позивачем після закриття підготовчого засідання акти приймання-передачі природного газу за 2015 рік, оскільки вони подані з порушенням вимог ч.ч.2, 4 ст.80 ГПК України.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. НАК "Нафтогаз України" не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу, пені, інфляційних та 3 % річних в розмірі 10715949,75 грн, вважає його прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи, а також порушенням норм процесуального права. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що у постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2017 року у даній справі вказано, що у період з січня 2013 року по грудень 2015 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 42893545,86 грн. Зазначає, що обставини щодо поставки природнього газу з січня 2013 року по грудень 2015 року були встановлені судами та не заперечувались відповідачем. Стверджує, що на підтвердження факту поставки природного газу, зокрема за 2015 рік відповідачем надані акт звірки взаємних розрахунків та сертифікат ТПП №6160 від 14.04.2016, тобто такі дії відповідача свідчать про визнання факту поставки природного газу, зокрема за 2015 рік, а тому не потребують доведення. Звертає увагу на те, що провадження у справі було порушено 08.11.2016 року, тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, а позивач після повернення справи з Вищого господарського суду України у місцевий господарський суд, який ухвалою від 07.08.2018 року вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та внесення змін у ГПК України втратив можливість подачі доказів інакше аніж з позовною заявою. Стверджує, що під час нового розгляду справи у місцевому господарському суді факт поставки газу у 2015 році відповідач не заперечував, а суд дане питання не з`ясовував на стадії підготовчого провадження. Зазначає, що місцевий господарський суд під час розгляду справи на стадії підготовчого провадження мав вжити заходів для всебічного та повного встановлення обставин спору та з`ясувати чи надав позивач акти приймання-передачі, на які він посилається в позовній заяві.

Просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у цій частині.

5.2. АТ "Тисменицягаз" 23.10.2019 року до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/6481/19 від 24.10.2019 року), однак такий відзив подано з пропуском строку для його подання, встановленого в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 23.09.2019 року, яка була отримана відповідачем 30.09.2019 року згідно повідомлення про вручення поштового рекомендованого повідомлення від 27.09.2019 року.

У відзиві відповідач зазначає, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження ним було отримано 11.10.2019 року, а тому кінцева дата направлення відзиву - 28.10.2019 року. Однак такі твердження апелянта є безпідставними, оскільки у матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового рекомендованого повідомлення з відміткою про отримання ухвали відповідачем саме 30.09.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Так, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 23.09.2019 року встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали. Також АТ "Тисменицягаз" у відзиві не зверталася до суду з клопотанням про поновлення пропущеного строку для його подання, а тому вказаний відзив залишається судом без розгляду згідно ч. 2 ст. 118 ГПК України.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

04.01.2013 між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "Тисменицягаз" (змінено назву з Публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Тисменицягаз") (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ (надалі - Договір) (а.с. 20-24, т. 1).

До Договору укладено Додаткові угоди: №1 від 10.07.2013; № 2 від 31.12.2013; №3 від 28.04.2014; № 4 від 15.05.2014; № 5 від 10.06.2014; № 6 від 05.09.2014; №7 від 10.11.2014; №8 від 08.12.2014; №9 від 22.12.2014; №10 від 05.02.2015; №11 від 10.03.2015; №12 від 03.04.2015; №13 від 12.05.2015; №14 від 03.06.2015; №15 від 10.07.2015; №16 від 12.10.2015; №17 від 28.10.2015 (а.с. 20-44, т. 1).

Відповідно до п. 1.1 Договору (з врахуванням Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 та Додаткової угоди №9 від 22.12.14р. до Договору), продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2015 природний газ, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити природний газ на умовах Договору.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.1. Договору ціна (граничний рівень ціни) на природний газ установлюється НКРЕ.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання - передачі.

Додатковою угодою №9 від 22.12.14р., п. 6.1. Договору викладено у наступній редакції: "6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим Договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеним між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Згідно п.11 Договору (в редакції Додаткової угоди №9 від 22.12.2014р. до Договору) Договір набув чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширив свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року і діяв в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі, невиконання покупцем умов п.6.1. Договору, він зобов`язується сплатити продавцеві, крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 8.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Додатковими угодами №1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, №3 від 28.04.2014, № 4 від 15.05.2014, № 5 від 10.06.2014, № 6 від 05.09.2014, №7 від 10.11.2014, №8 від 08.12.2014, №10 від 05.02.2015, №11 від 10.03.2015, №12 від 03.04.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 03.06.2015, №15 від 10.07.2015, №16 від 12.10.2015, №17 від 28.10.2015 до Договору №13-150-ВТВ від 04.01.2013, сторонами змінено ціну та обсяги постачання природного газу.

Згідно наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу за період 2013-1014 роки позивач передав відповідачу природний газ в кількості 4391,245 тис.куб.м. на загальну суму 21754412 грн 55 коп: акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 на суму 1 251037 грн 02 коп; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2013 на суму 2591468 грн 85 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 на суму 1825 122 грн 55коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2013 на суму 203 525 грн 46 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2013 на суму 214 162 грн 17коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2013 на суму 216 011 грн 66 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2013 на суму 224 481грн 26коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 на суму 206 825 грн 49 коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 на суму 245 220грн13коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 на суму 756 327 грн 28 коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2013 на суму 211 467 грн 05коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2013 на суму 88 859 грн10 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 1 165 151 грн 55 коп; акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 1 701 089 грн 37 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 на суму 573 346 грн 80 коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 на суму 365 003 грн 52коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2014 на суму 430 964 грн 74коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 на суму 868 741 грн 42 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 на суму 435 697 грн 73 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 на суму 431 828 грн 36 коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 на суму 992 212 грн 10 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 на суму 1 582 587 грн 76 коп; акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 1 251 065 грн 63 коп; акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 на суму 3 922 219 грн 55 коп. (а.с. 45-68, т.1)

З метою відшкодування частини витрат підприємства, пов`язаних з газопостачанням між позивачем та відповідачем, а також іншими учасниками розрахунків (Головним фінансовим управлінням Івано-Франківської ОДА, Головним управлінням Державної казначейської служби, Фінансовим управлінням Тисменицької РДА) підписано наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету :

від 19.02.2013 № 425 на суму 1 222 287 грн 60 коп; від 15.03.2013 №613 на суму 985 012 грн 02 коп; від 17.04.2013 №926 на суму 967 727 грн 20 коп.; від 21.05.2013 №1145 на суму 752 584 грн 95 коп; від 20.06.2013 №1304 на суму 206 566 грн 64коп; від 18.11.2013 №1976 на суму 744 698 грн 60 коп; від 21.01.2014 №109 на суму 1 256 285 грн 40 коп; від 18.02.2014 №356 на суму 1 323 129 грн 60 коп; від 19.03.2014 № 710 на суму 1 766 732 грн 80 коп; від 17.04.2014 №949 на суму 1 996 400 грн 00 коп; від 21.05.2014 №1253 на суму 535 479 грн 05 коп; від 12.06.2014 №1328 на суму 132 892 грн 80 коп; від 20.08.2014 №1750 на суму 450 719 грн 70 коп.; від 16.09.2014 №1800 на суму 340 126 грн 50 коп; від 17.12.2014 №2469 на суму 552 857 грн 20 коп; від 22.01.2015 №188 на суму 249 845 грн 76 коп; від 22.01.2015 №191 на суму 950 025 грн 25 коп; від 17.02.2105 №317 на суму 738 558 грн 83 коп; від 17.03.2015 №543 на суму 891 532 грн 80 коп; від 21.04.2015 №952 на суму 708 939 грн 62коп; від 21.05.2015 №1214 на суму 624 629 грн77 коп; від 16.06.2015 №1335на суму 126 822 грн 96 коп; від 18.09.2015 №1976 на суму 131 097 грн 69 коп; від 20.10.2015 №2206 на суму 176 815 грн 34 коп; від 19.11.2015 №2441 на суму 980 000 грн 00 коп; від 17.12.2015 №2962 на суму 4 064 925 грн 00 коп; від 21.01.2016 №204 на суму 3 990 000 грн 00 коп; від 18.02.2016 №591 на суму 5 296 000 грн 00 коп (а.с. 181-230, т. 1, а.с. 1-45, т. 2).

Укладаючи вищезазначені протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України, наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 р. №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (втратив чинність на момент розгляду справи) та наказом Міністерства Енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Розділом 3 протокольних рішень передбачено, що з метою реалізації цього спільного протокольного рішення сторони зобов`язуються: забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03 серпня 2015 року № 493/688; перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього спільного протокольного рішення; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим спільним протокольним рішенням.

Підписанням Спільних протокольних рішень у 2013-2016 роках і виконанням їх положень сторони фактично погодилися, що часткова оплата наданих послуг з транспортування природного газу за договором № 13-150-ВТВ від 04.01.2013 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

По вказаних вище спільних протокольних рішеннях згідно платіжних доручень, платником щодо яких вказано ПАТ "Тисменицягаз"; призначення платежу - за природний газ 2013 -2015 років: платіжне доручення №49 від 19.11.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 744698 грн 60 коп ; платіжне доручення №4 від 21.02.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 1122287 грн 24 коп; платіжне доручення №12 від 18.03.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 985012 грн 02 коп; платіжне доручення №28 від 04.06.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 967727 грн 20 коп; платіжне доручення №36 від 29.07.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 206566 грн 64 коп; платіжне доручення №39 від 29.07.2013 за природній газ за 2013 рік на суму 752584 грн 95 коп; платіжне доручення №3 від 23.01.2014 за природній газ за 2013 рік на суму 1256285 грн 40 коп; платіжне доручення №6 від 20.02.2014 за природній газ за 2013 рік на суму 1323129 грн 60 коп; платіжне доручення №8 від 24.03.2014 за природній газ за 2013 рік на суму 650158 грн 73 коп; платіжне доручення №9 від 24.03.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 1116574 грн 07 коп; платіжне доручення №11 від 23.04.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 1996400 грн 00 коп ; платіжне доручення №14 від 23.05.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 535479 грн 05 коп ; платіжне доручення №15 від 16.06.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 132892 грн 80 коп ; платіжне доручення №18 від 20.08.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 450719 грн 70 коп ; платіжне доручення №20 від 18.09.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 340126 грн 50коп ; платіжне доручення №27 від 24.12.2014 за природній газ за 2014 рік на суму 552857 грн 20 коп ; платіжне доручення №2 від 26.01.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 249845 грн 76 коп ; платіжне доручення №4 від 26.01.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 950025 грн 22коп ; платіжне доручення №14 від 19.02.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 738558 грн 83 коп ; платіжне доручення №19 від 18.03.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 891532 грн 80 коп ; платіжне доручення №25 від 24.04.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 708939 грн 62 коп ; платіжне доручення №32 від 25.05.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 624629 грн 77коп ; платіжне доручення №34 від 18.06.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 126822 грн 96 коп ; платіжне доручення №44 від 22.09.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 131097 грн 69 коп ; платіжне доручення №45 від 26.10.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 176815 грн 34 коп ; платіжне доручення №46 від 24.11.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 98000 грн00 коп ; платіжне доручення №48 від 22.12.2015 за природній газ за 2014 рік на суму 1938399 грн 98 коп ; платіжне доручення №49 від 22.12.2015 за природній газ за 2015 рік на суму 2126525 грн 02 коп ; платіжне доручення №1 від 27.01.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 3990000 грн 00 коп ; платіжне доручення №3 від 23.02.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 5296000 грн 00 коп ; платіжне доручення №8 від 20.04.2016 за природній газ за 2015 рік на суму 42727 грн 96коп. (а.с. 203-247, т.2).

Всього за поставлений газ згідно відповідних платіжних доручень сплачено 32105420 грн 65 коп, з них за 2013-2014 роки - 20 884 692 грн 69 коп.

Згідно акту звірки взаємних розрахунків від 31.10.2016, підписаного та скріпленого печатками обох сторін, згідно якого заборгованість ПАТ "Тисменицягаз" перед НАК "Нафтогаз" за поставлений природний газ станом на 31.10.2016 склала 9 671 588 грн 93 коп.

Згідно ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2018 року вирішено провести судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено таке питання: який розмір підтвердженої документально простроченої заборгованості ПАТ "Тисменицягаз" перед НАК "Нафтогаз України" за договором купівлі-продажу природного газу № 13-150-ВТВ від 04.01.13 із зазначенням сум, періоду такого прострочення, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень (а.с. 134-137, т.4).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №23218/23219/18-72 від 28.02.2019, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, експертами встановлено (а.с. 153-165, т. 4):

- за результатами дослідження актів приймання- передачі природного газу до договору на купівлю- продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, НАК Нафтогаз України" (продавець) протягом січня 2013 року -грудня 2014 року поставлено природний газ магістральними трубопроводами на адресу ПАТ "Тисменицягаз" (покупець) за договором на купівлю- продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ на загальну суму 21754412 грн 55 коп (т.4 а.с.160 на звороті).

Разом з тим, експерти, враховуючи вказане у судових рішеннях, які містяться в матеріалах справи (рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2017, постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 та постанова ВГС України від 02.08.2017) вказали, що сторони судового процесу стосовно загальної суми поставки за період з січня 2013 року по грудень 2015 року у сумі 42893545 грн 86 коп за договором купівлі- продажу природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ заперечень не мають (т.4 а.с.161).

Також експертами досліджені спільні протокольні рішення всього на суму 39902598 грн 60 коп та банківські виписки і платіжні доручення щодо перерахування відповідачем грошових коштів на виконання умов договору на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, згідно яких експертами встановлено щодо перерахування відповідачем грошових коштів на виконання умов договору на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ та спільних протокольних рішень на суму 32105420 грн 65 коп.

Експертами також досліджено акт звіряння розрахунків від 31.10.2016 без номера, який має підписи від імені представників підприємств та завірений їхніми печатками (т.3 а.с.25), згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ становить 9671588 грн 93 коп.

За результатами досліджень експерти зробили наступний висновок: "Розмір документально підтвердженої простроченої заборгованості ПАТ "Тисменицягаз" перед НАК Нафтогаз України" за договором купівлі - продажу природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ, враховуючи оплати та умови спільних протокольних рішень, становить 9671588 грн 93 коп, в тому числі:

- з 21.01.2016 року - 4914985,19 грн за газ, отриманий в листопаді 2015 року;

- з 21.01.2016 року -4756603, 74 грн за газ, отриманй в грудні 2015 року".

У справі (т.4 а.с.172-2012) містяться звіти повірених, виписки по рахунку, спільне протокольне рішення від 17.05.2017, що свідчать про зменшення заборгованості відповідача перед позивачем за договором на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 №13-150-ВТВ на суму 172116 грн 35 коп. Дана обставина сторонами не заперечується.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судами, 04.01.2013 між НАК "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "Тисменицягаз" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-150-ВТВ, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013-2015 природний газ, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити природний газ на умовах Договору.

За правовою природою даний договір є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами і відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачено, що договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму .

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Як підтверджено наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за період з січня 2013 по грудень 1014 року позивач передав відповідачу природний газ в кількості 4391,245 тис.куб.м. на загальну суму 21754412 грн 55 коп. Дана обставина підтверджується також висновком судово-економічної експертизи №23218/23219/18-72 від 28.02.2019.

Позивачем у місцевому господарському суді подано клопотання (вх.№13093/19 місцевого суду від 29.07.2019) про приєднання копій актів приймання-передачі природного газу за 2015 рік. Місцевий господарський суд не прийняв до розгляду подані позивачем докази, з огляду на те, що позивачем при поданні такого клопотання не дотримано приписів ч.2 ст.80 ГПК України, тобто, клопотання не подано разом з позовною заявою та не наведено суду об`єктивних причин, за яких ці докази не могли бути подані у встановлений процесуальним законом строк.

Згідно з ч.4. ст.80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст.80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк , до розгляду судом не приймаються , крім випадку, коли особа , яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Апелянт звертає увагу на те, що провадження у справі було порушено 08.11.2016 року, тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, а позивач після повернення справи з Вищого господарського суду України у місцевий господарський суд, який ухвалою від 07.08.2018 року вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та внесення змін у ГПК України втратив можливість подачі доказів інакше аніж з позовною заявою.

З приводу наведених аргументів апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 було скасовано, а справу №909/965/16 передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.09.2017 року суд зобов`язував позивача подати оригінали документів долучених до матеріалів справи, однак позивачем не було подано акти приймання-передачі природного газу за 2015 рік.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.08.2018 року (а.с. 105, т.4) вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.06.2019 року (а.с. 226, т.4) закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду про суті на 22.07.2019.

Підготовче засідання тривало понад 10 місяців.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Оскільки дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження, то питання щодо подання доказів вирішується судом першої інстанції на стадії підготовчого засідання згідно ст. 182 ГПК України. Однак, на стадії підготовчого провадження яке тривало понад 10 місяців акти приймання-передачі природного газу за 2015 рік позивачем подані не були.

Суд зазначає, що такі докази були подані до місцевого господарського суду лише 29.07.2019 року, у той час як розгляд справи судами різних інстанцій здійснюється з 08.11.2016 року, після завершення підготовчого провадження та без обгрунтування неможливість їх подання з причин, що не залежали від позивача згідно вимог ч. 8 ст.80 ГПК України.

Також з апеляційною скаргою апелянтом подано акти приймання-передачі природного газу за 2015 рік, ті ж, що були подані до місцевого господарського суду 29.07.2019.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Слід зазначити, що такі докази подавались до місцевого господарського суду і обгрунтовано не були прийняті до розгляду судом, враховуючи все вищенаведене. Враховуючи принцип диспозитивності, саме на особу, яка не подала своєчасно докази, покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності.

Апелянт стверджує, що у постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2017 року у даній справі вказано, що у період з січня 2013 року по грудень 2015 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 42893545,86 грн. Однак обставини щодо підтвердженого розміру заборгованості відповідача, що були встановлені рішеннями судів у даній справі рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 26.01.2017 та постанові Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 не можуть визнаватись встановленими, оскільки такі рішення судів були скасовані постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 року, а справу було направлено на новий розгляд під час якого судом спочатку встановлювались обставини справи.

Також апелянт стверджує, що на підтвердження факту поставки природного газу, зокрема за 2015 рік, відповідачем надані акт звірки взаємних розрахунків та сертифікат ТПП №6160 від 14.04.2016, тобто такі дії відповідача свідчать про визнання факту поставки природного газу, зокрема за 2015 рік, а тому не потребують доведення. Такі доводи апелянта є необгрунтованими, оскільки такі докази не є первинними документами, які підтверджують факт здійснення господарської операції (аналогічна правова позиція щодо актів звірки розрахунків висловлена в постановах ВС від 19.04.2018 по справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18).

Судом встановлено, що відповідачем по спільних протокольних рішеннях згідно платіжних доручень з призначенням платежів: за природній газ за 2013 рік -2014 роки сплачено позивачу 20 884 692 грн 69 коп, а тому дані оплати суд врахував як оплату за газ, поставлений у 2013-2014 роках.

Місцевий господарський суд дійшов висновку що підтверджена належними і допустимими доказами заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у 2013-2014 роках становить 1104244 грн 88 коп.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі, невиконання покупцем умов п.6.1. Договору, він зобов`язується сплатити продавцеві, крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач також просив стягнути штрафні санкції та компенсаційні втрати, що виникли у зв`язку з несвоєчасними розрахунками відповідача за поставлений природний газ, який використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

З врахуванням укладених між сторонами спільних протокольних рішень, оскільки у даному випадку наявний спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову, стягнення з АТ "Тисменицягаз" на користь НАК "Нафтогаз України" 1104244,88 гривні заборгованості, та відмову у задоволеннні решти позовних вимог.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2019 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на НАК "Нафтогаз України".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.12.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Зварич О.В.