ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2217/19
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.

секретар судового засідання - Щербатюк О.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Сахно О.О., за довіреністю;

від відповідача: Рахнянська С.В.; за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 07 жовтня 2019 року

по справі № 916/2217/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь"

до відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 20 851,87 грн., -

суддя суду першої інстанції: Щавинська Ю.М.

час та місце винесення рішення: 07.10.2019р., м. Одеса, просп.. Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 11.12.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - позивач, ПАТ «Запоріжсталь») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач. АТ «Укрзалізниця»), про стягнення з відповідача суми штрафу за прострочення доставки вантажів у розмірі 20 851,87 грн., а також судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час здійснення відповідачем перевезення вантажів Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" з лютого 2019р. по березень 2019р., АТ "Українська залізниця" було допущено прострочення термінів доставки вантажу, що є порушенням Статуту залізниць України, у зв`язку з чим, з посиланням на пункт 116 Статуту залізниць України, ПАТ "Запоріжсталь" було нараховано відповідачу штраф у заявленій до стягнення сумі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. по справі №916/2217/19 (суддя Щавинська Ю.М.) позовні вимоги ПАТ «Запоріжсталь» задоволені частково: стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь позивача штраф у сумі 15 000,00 грн., а також судовий збір у сумі 1 921,00 грн. В задоволенні решти позову відмовити

Суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов до висновку, що відповідач порушив терміни доставки вантажів залізничним транспортом, тому у позивача наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу. Проте, місцевий господарський суд встановив, що позивачем було нараховано штраф, виходячи не з провізної плати, а із загальної суми платежу за надані послуги перевезення, яка включає в себе в тому числі додаткові збори, що не відповідає положенням ст. 116 Статуту залізниць України, виходячи з системного аналізу положень вказаної статті, а також Правил перевезення вантажу та Правил оформлення перевізних документів, виданих на підставі Статуту. Таким чином, суд першої інстанції зазначив, що позивачем по накладній №47329909 було нараховано штраф на суму всіх платежів, замість суми провізної плати, у зв`язку з чим штраф був завищений на суму 1 670,97 грн.

З огляду на викладене та враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, суд першої інстанції, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, зменшив нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 15 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. по справі №916/2217/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 5 851,87 грн. та ухвалити нове рішення по даній справі, яким задовольнити позов ПАТ «Запоріжсталь» в повному обсязі. Судові витрати апелянт просить покласти на відповідача.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, неповно дослідив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт зазначив, що між сторонами укладений договір про надання послуг, пунктом 3.2. якого погоджено розмір плати за перевезення вантажу. При цьому, Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" сплачено відповідачу вартість перевезення, визначену сторонами в договорі.

У зв`язку з чим, враховуючи вищенаведене погодження розміру плати за перевезення, з огляду на положення ст.116 Статуту залізниць України, розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, на думку апелянта, має здійснюватися виходячи із розміру плати, визначеної в графах 31, 36, 37 накладних.

Така позиція позивача, як вказує останній, узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 27.02.2019р. по справі №910/9765/18.

Водночас, позивач звертає увагу, що згідно з Додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів, в графах 31, 36, 37 зазначається: графа 31 - провізна плата - заповнюється залізницею; графа 36 - інші платежі на станції відправлення - заповнюється залізницею; графа 37 - інші платежі на станції відправлення - заповнюється залізницею, отже, Правила оформлення перевізних документів не містять конкретного зазначення відносно того, які конкретно платежі заносяться до даних граф. Більш того, апелянт вказує, що дані графи заповнюються залізницею без погодження з позивачем і доступ до заповнення цих граф є лише у залізниці.

Апелянт зауважує, що саме відповідач, самостійно, без погодження з позивачем, вирішив своїм, суто внутрішнім документом («Перелік кодів плат, зборів, штрафів та інших надходжень», затверджений заступником генерального директора «Укрзалізниці» № ЦЗМ-12/1049 від 24.04.2009 року) вносити до залізничних накладних провізну плату до трьох різних граф.

Тому, вказує ПАТ «Запоріжсталь», та обставина, що кожна з визначених пунктом 3.2 Договору складових провізної плати відповідачем самостійно зазначена в трьох різних графах накладних (31, 36, 37), не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, дійшов неправильного висновку щодо того, що за накладною №47329909 вірною сумою штрафу є тридцять відсотків від провізної плати, зазначеної у графі 31 накладної.

Крім того, ПАТ «Запоріжсталь» вважає безпідставним зменшення розміру штрафу на підставі ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, у зв`язку з тим, що судом не неповно досліджено, що позивач, при нормативному строку доставки вантажу в 3 доби, доставив вантаж за 7 - 8 діб і, таким чином, по більшості наведених у позові накладних допустив прострочення доставки вантажу на строк 4-5 діб. Тобто, вантаж доставлявся у строк, що більше ніж удвічі перевищує нормативний. При цьому, відповідач не надав жодного пояснення щодо причин такого суттєвого порушення договору перевезення з боку залізниці. Посилання відповідача на те, що позивачем не понесено, в зв`язку з несвоєчасною доставкою, збитків, не є достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки, без дослідження всіх доказів для зменшення неустойки у сукупності.

Також, апелянт звертає увагу, що при зменшенні суми штрафу суд не досліджував майновий стан сторін.

Поряд з цим, посилаючись на низку судових рішень, позивач вказує на те, що відповідачем не надано жодного доказу до матеріалів справи, який пояснює причини несвоєчасного перевезення, враховуючи той факт, що даний випадок не є винятковим.

Більш детально доводи Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.11.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. у справі №916/2217/19, витребувано матеріали справи №916/2217/19 з Господарського суду Одеської області та призначено розгляд справи на 11.12.2019р.

07.11.2019р. матеріали справи №916/2217/19 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Також, 07.11.2019р. від АТ «Українська залізниця» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким відповідач не погоджується з доводами останньої та просить апеляційний суд залишити рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. у справі №916/2217/19 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

22.11.2019р. від Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просив доручити Господарському суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.11.2019р. вказане клопотання було задоволено.

У судовому засіданні 11.12.2019р., яке відбулось у режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2018р. між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби транспортної логістики філії "ЦТЛ" ПАТ "Укрзалізниця" Жадкова В.О. та начальника служби підтримки користувачів послуг філії "ЦТЛ" ПАТ "Укрзалізниця" Проценка С.Г. (Перевізник) та Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (Замовник) в особі директора по транспорту та логістиці Адамової О.Ф. було укладено договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365 (а.с.15-25).

Згідно з п. 1.1. договору предметом договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п.1.3. договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Матеріали справи свідчать, що у період з лютого 2019р. по березень 2019р., позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв», на станцію "Миколаїв-вантажний" Одеської залізниці було відправлено вантажі за залізничними накладними: №46511861, №46527057, №46455838, №46602009, №46961108, №46961611, №46961595, №47045547, №47329909, №47240700 (а.с.26-37).

У вищевказаних накладних містяться відомості, зокрема, про дату відправлення, дату прибуття та дату видачі вантажу (п.п.56,51,52); розмір провізної плати (п.31), відстань перевезення вантажу (п.30). На зворотній стороні накладних міститься переуступний напис вантажоодержувача, яким останній здійснив передачу права на пред`явлення претензій і позовів за зазначеними перевізними документами вантажовідправнику, тобто позивачу.

Так, за накладною №46511861 дата відправлення вантажу 26.02.2019р., прибуття до станції призначення - 04.03.2019р., провізна плата - 9927 грн.; за накладною №46527057 дата відправлення вантажу - 26.02.2019р., прибуття до станції призначення - 04.03.2019р., провізна плата - 10061 грн.; за накладною №46455838 дата відправлення вантажу - 26.02.2019р., прибуття до станції призначення - 04.03.2019р., провізна плата - 3080 грн.; за накладною №46602009 дата відправлення вантажу - 28.02.2019р., прибуття до станції призначення - 06.03.2019р., провізна плата - 10194 грн.; за накладною №46961108 дата відправлення вантажу - 11.03.2019р., прибуття до станції призначення - 16.03.2019р., провізна плата - 9927 грн.; за накладною №46961611 дата відправлення вантажу - 11.03.2019р., прибуття до станції призначення - 16.03.2019р., провізна плата - 10061 грн.; за накладною №46961595 дата відправлення вантажу - 11.03.2019р., прибуття до станції призначення - 16.03.2019р., провізна плата - 9927 грн.; за накладною №47045547 дата відправлення вантажу - 11.03.2019р., прибуття до станції призначення - 16.03.2019р., провізна плата - 9927 грн.; за накладною №47329909 дата відправлення вантажу - 21.03.2019р., прибуття до станції призначення - 26.03.2019р., провізна плата - 10061 грн.; за накладною №47240700 дата відправлення вантажу - 21.03.2019р., прибуття до станції призначення - 26.03.2019р., провізна плата - 3080 грн.;

По всім зазначеним вище накладним відстань перевезення вантажу складає 318 км, а отже виходячи зі змісту Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст.ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., нормативний строк доставки вантажу по вищевказаним накладним складає 3 доби.

З врахуванням викладеного, доставка вантажу залізницею по вищевказаним накладним була здійснена несвоєчасно, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Положеннями статті 307 Господарського кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною 1 статті 313 Господарського кодексу України встановлено обов`язок перевізника доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

За приписами статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998р. затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно статті 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниць України залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

На підставі Статуту залізниць України наказом Мінтрансу від 21.11.2000р. №644 затверджено, зокрема, Правила видачі вантажів; Правила обчислення термінів доставки вантажів; Правила оформлення перевізних документів та інші нормативні документи.

Згідно з пунктом 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. Правил визначені терміни доставки вантажу.

Так, відповідно до підпункту 1.1.1. Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок та відправок у великотоннажних контейнерах, а також, одна доба на кожні повні та неповні 150 км щодо дрібних відправок та відправок в середньотоннажних контейнерах.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __ число місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

Пунктом 2.10. Правил встановлено, що вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до п. 6 Статуту поміж іншого передбачено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту закріплено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з відповідних даних, відображених у залізничних накладних, а саме: календарного штемпелю видачі вантажу (графа 52), в супереч вищенаведеним вимогам, вантаж було доставлено АТ «Українська залізниця» із порушенням встановлених термінів доставки.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів, зокрема, перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Долучений позивачем до позовної заяви розрахунок штрафу за прострочення доставки вантажу залізницею, за виключенням розрахунку суми штрафу по доставці вантажу по залізничній накладній №47329909, судом визнається обґрунтованим, так як здійснений з урахуванням Правил обчислення термінів доставки вантажів, в тому числі з урахуванням відстані доставки, кількості повних діб доставки вантажу та провізної плати.

Судова колегія зазначає, що у кожній конкретній залізничній накладній вказаний розмір провізної плати, тому, обґрунтованим є нарахування штрафу саме від сум провізної плати, вказаних у кожній конкретній залізничній накладній, виходячи зі змісту п. 116 Статуту залізниць України.

Отже, апеляційна колегія погоджується з судом першої інстанції щодо неправильного нарахування позивачем штрафу по накладній №47329909, оскільки в даному випадку позивачем було нараховано штраф виходячи не з розміру провізної плати, а з загальної суми платежу, яка включає в себе в тому числі додаткові збори.

Тому, апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що належною сумою штрафу по накладній №47329909 є 3 018,30 грн., що становить 30% від провізної плати, зазначеної у графі 31відповідної накладної.

Аналогічна позиція щодо обчислення суми штрафу, виходячи виключно із суми провізної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2019р. при розгляді справи №910/10848/18.

Щодо зменшення судом першої інстанції суми штрафу з 19 180,90 грн. до 15 000,00 грн., апеляційний суд зазначає, що він погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про те, що приписи статті 233 Господарського кодексу України та ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України не є імперативними, що вони застосовуються на розсуд суду.

Враховуючи, що основне зобов`язання з перевезення вантажу виконано АТ «Українська залізниця» в повному обсязі, що ПАТ «Запоріжсталь» не заявило до суду вимоги про стягнення збитків, у зв`язку з простроченням терміну доставки відповідного вантажу, а також, не надало будь-якого доказу щодо погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо зменшення суми штрафу.

Інші доводи апелянта, що викладені в апеляційній скарзі, висновок суду першої інстанції не спростовують та, з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Тому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (див. рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 п.58).

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019 року по справі №916/2217/19 винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.10.2019р. по справі №916/2217/19 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови підписаний 16.12.2019р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головея В.М.

Суддя Разюк Г.П.