ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" грудня 2019 р. Справа № 911/2497/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кайрос-Харків", 62416, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, вулиця Шевченко, будинок 8

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Огун Груп", 07403, Київська область, місто Бровари, вулиця Сергія Москаленка, будинок 16-Г, офіс 305

про стягнення 20 181, 84 грн за видатковою накладною № РН-0000157 від 15.04.2019

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кайрос-Харків" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" про стягнення сплачених коштів за повернуту партію товару згідно видаткової накладної № РН-0000157 від 15.04.2019 в сумі 20 181, 84 грн, яка складається зі сплаченої за товар суми 19 080,00 грн, 938,84 грн штрафу (пені) та 163,00 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем згідно видаткової накладної поставлено позивачу товар (болти) неналежної якості, у зв`язку з чим останнім було повернуто партію товару та направлено вимогу на підставі пункту 1 частини другої статті 678 Цивільного кодексу України про повернення коштів.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З урахуванням клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, зазначеного в позовній заяві, ухвалою Господарського суду Київської області від 10.10.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою залишено без задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кайрос-Харків" про проведення засідань в режимі відеоконференції у зв`язку з тим, що справа є малозначною і розглядається в спрощеному провадженні без виклику сторін.

30 листопада 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погоджуючись із заявленими позовними вимогами в повному обсязі останній заперечував проти їх задоволення, посилаючись на ряд обставин, які виникли з даних правовідносин, а саме: що після підписання видаткової накладної право власності на товар перейшло до покупця; що відсутні належні, достатні та допустимі докази повернення та отримання відповідачем товару, направлення відповідачу зауважень щодо неналежної якості отриманого товару; що позивачем підписано видаткову накладну без будь-яких зауважень щодо відсутності товаросупровідних документів та щодо якості отриманого товару; щодо неналежної якості товару жодних висновків фахівців позивачем не додано до матеріалів справи; що акти (про відсутність товаросупровідного документу на товар та про неналежну якість товару) є неналежними доказами, оскільки складені одноособово без повідомлення продавця; що листування по електронній пошті є недопустимими доказами, оскільки незрозуміло ким саме вони складені і кому адресовані; що в товаро-транспортній накладній, на яку позивач посилається як на доказ повернення товару, не вказано який товар повертався відповідачу, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того заперечує проти стягнення заявлених позивачем витрат на правову допомогу і додає свій попередній розрахунок судових витрат, понесених відповідачем в розмірі 6 000,00 грн.

04 листопада 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти позиції відповідача у повному обсязі з підстав, викладених у відповіді, та в якості доказів оплати рахунку-фактури СФ-1000205 від 25.03.2019 за поставлений товар додає платіжні доручення №2402 від 26.03.2019 та № 2404 від 27.03.2019.

Користуючись правом, передбаченим статтею 167 Господарського процесуального кодексу України, відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, зазначаючи з посиланням на статтю 80 Господарського процесуального кодексу України, що подані позивачем разом із відповіддю на відзив платіжні доручення є недопустимими доказами, оскільки позивач не обґрунтував неможливості їх подання у визначений законом строк. Крім того заявлено про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 8 500,00 грн на професійну правничу допомогу, які понесені відповідачем.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" було виставлено рахунок-фактуру №СФ-1000205 від 25.03.2019 Товариству з обмеженою відповідальністю "Кайрос-Харків" на оплату товару, а саме: DIN931 болт М20х210 10.9 у кількості 300 штук на загальну суму 19 080,00грн.

ТОВ "Кайрос-Харків" було оплачено зазначений рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями №2402 від 26.03.2019 та №2404 від 27.03.2019 на загальну суму 19 080,00грн.

Відповідачем згідно видаткової накладної №РН-0000157 від 15.04.2019 відвантажено, а позивачем прийнято товар, а саме: DIN931 болт М20х210 10.9 у кількості 300 штук на суму 19 080,00грн.

Таким чином між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кайрос-Харків" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" було укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до якого сторони погодили, що ТОВ "Огун Груп", як постачальник, зобов`язаний поставити ТОВ "Кайрос-Харків" DIN931 болт М20х210 10.9 у кількості 300 штук на загальну суму 19 080,00грн, а ТОВ "Кайрос-Харків", як покупець, зобов`язаний їх оплатити.

Комісією у складі представників ТОВ "Кайрос-Харків" Чекомасова Я.В. та Яроша Д.С. 17.04.2019 складено акт про відсутність товаросупровідного документу на товар, який затверджений підписом директора і печаткою ТОВ "Кайрос-Харків", в якому посилаючись на статтю 268 Господарського кодексу України позивач зазначає, що товар по вказаній накладній було поставлено без засвідчення його якості товаросупровідним документом, які повинні надсилатись разом з товаром.

Комісією ТОВ "Кайрос-Харків" у такому ж складі 13.05.2019 складений акт про неналежну якість товару, в якому вказано, що при перевірці (при огляді) поставленого по видатковій накладній № РН-0000157 від 15.04.2019 товару було встановлено, що всі болти мають суттєві відхилення геометричних параметрів, що робить неможливим застосування цієї партії болтів за призначенням, зокрема: 1) відхилення тіла болта від прямолінійності; 2) зміщення осі різьби від осі болта; 3) різниця в діаметрі (товщині) тіла болта на різних ділянках його довжини.

Позивач стверджує, що на підставі частини п`ятої статті 268 Господарського кодексу України, 24.05.2019 ним було повернуто відповідачу партію вищезазначених болтів в кількості 300 (триста) штук та листом від 31.05.2019 заявлено вимогу про повернення сплаченої суми; що відповідач кошти за сплачений позивачем товар не повернув, натомість 12.06.2019 відповідачем була поставлена позивачу нова партія болтів в кількості 20 (двадцять) штук "збільшеної якості" без супровідного документа про підтвердження якості, при перевірці яких встановлено, що всі болти мають відхилення від геометричних параметрів (відхилення тіла болта від прямолінійності, болти неможливо встановити в призначену для них втулку, в той час як аналогічний болт імпортного виробництва нормально встановлюється в ту ж саму втулку), що позивач 08.07.2019 повернув відповідачу партію болтів "збільшеної якості" з 20 штук; що 01.07.2019 в рамках досудового врегулювання спору відповідачу направлено претензію б/н від 01.07.2019 з вимогою про повернення коштів, сплачених за товар згідно видаткової накладної № РН-0000157 від 15.04.2019.

До справи позивачем надані копії акта від 12.06.2019 про відсутність товаросупровідного документу до партії товару болт М20х210 10.9 DIN931 у кількості 20 штук та акта від 21.06.2019 про неналежну якість цієї партії товару, які складені комісією представників ТОВ "Кайрос-Харків".

Доказів направлення претензії б/н від 01.07.2019 на адресу відповідача позивачем не надано, проте матеріали справи містять копію відповіді на претензію № 1318 від 11.07.2019 надану Товариством з обмеженою відповідальністю "Огун Груп", з огляду на що суд робить висновок, що претензія була отримана відповідачем.

У даній відповіді на претензію, відповідач посилаючись на усні домовленості між сторонами щодо заміни товару, просить підтвердити відсутність недоліків отриманого товару в кількості 20 болтів М20х20 10.9 DIN931 для подальшої можливості відправлення решти партії товару.

23 липня 2019 року позивачем було повторно направлено відповідачу лист з вимогою повернути у 5-ти денний строк грошові кошти сплачені за товар в розмірі 19 080,00 грн.

Докази відправлення даного листа в матеріалах справи відсутні, однак копія відповіді на лист № 1514 від 05.08.2019 підтверджує факт отримання відповідачем листа від 23.07.2019.

В листі № 1514 від 05.08.2019 відповідач зазначає, що 13.05.2019 покупцем було надіслано на електронну адресу постачальника лист із проханням про заміну товару на більш якісний, оскільки у поставленому товарі покупцем були виявлені дефекти, які нібито унеможливлювали експлуатацію товару. Посилаючись на те, що покупцем не було проведено ніяких офіційних експертиз щодо якості товару ТОВ "Огун Груп" погодилось на заміну товару. Однак 31.05.2019 від ТОВ "Кайрос-Харків" надійшла вимога про повернення коштів, що на думку ТОВ "Огун Груп" призвело до зловживання та порушення покупцем вимог частини другої статті 678 Цивільного кодексу України, застосовуючи вимогу про заміну товару одночасно з безпідставною відмовою від договору та вимогою повернення коштів за товар. У зв`язку з тим, що постачальником понесено великі затрати на виготовлення та поставку двох партій товару в загальній кількості 320 штук болтів, які відповідають всім необхідним для даної продукції вимогам та стандартам, постачальник повідомляє що немає фінансової можливості повернути кошти та просить ТОВ "Кайрос-Харків" прийняти товар у кількості і якості відповідно до погоджених домовленостей.

Оскільки відповідачем не повернуто грошову суму в порядку пункту 1 частини другої статті 678 Цивільного кодексу України позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Частинами першою та другою стаття 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині першій цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами стаття 205 Цивільного кодексу України.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З викладеного вище вбачається, що досягнувши згоди з усіх істотних умов договору між сторонами утворились договірні відносини за умовами яких відповідач зобов`язався передати у власність позивача товар, а позивач, у свою чергу, прийняти його і оплатити.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач (покупець), здійснивши оплату обумовленого товару згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури № СФ-1000205 від 25.03.2019, а відповідач (постачальник) згідно видаткової накладної № РН-0000157 від 15.04.2019 передавши його останньому, уклали правочин у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України, глави 54 Цивільного кодексу України (поставка, купівля-продаж).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки невиконання продавцем обов`язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару, а саме: якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до частин першої та другої статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу; у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Статтею 674 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

За частиною першою статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано партію болтів відповідно до видаткової накладної № РН-0000157 від 15.04.2019, яка підписана останнім без зауважень щодо відсутності товаросупроводжувальних документів та кількості і якості товару.

Судом встановлено, що предметом спору є вимога позивача про стягнення грошової суми за сплачений товар неналежної якості, який, як стверджує позивач був повернутий відповідачу.

Приписами частини другої статті 678 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

В якості доказів повернення товару позивачем долучено до матеріалів справи товаротранспортну накладну №029035314 від 24.05.2019, згідно якої: відправник - Кайрос Харків ТОВ, Ярош Д.С., Жовтневий район, вулиця Конєва, 12 , НОМЕР_1 ; одержувач - Огун Груп ТзОВ, ОСОБА_1., АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ; маса - 167 кг; вантаж - інструменти; послуги, які надані транспортною компанією: перевезення вантажу, оформлення ТТН, оплата цінності вантажу, укладання вантажу, стягування вантажу п/п стяжкою, укладання вантажу в гофроящик, стягування вантажу п/п стрічкою; та товаротранспортну накладну № 029046778 від 06.07.2019, згідно якої: відправник - Кайрос Харків ТОВ, Ярош Д.С., Жовтневий район, вулиця Конєва, 12, НОМЕР_3 ; одержувач - Огун Груп ТзОВ, вул. Сергія Москаленко, 16; маса - 12 кг; вантаж - інструменти; послуги, які надані транспортною компанією: перевезення вантажу згідно тарифу "Вантаж до 20 кг".

Враховуючи викладене, суд встановив, що в поданих товаротранспортних накладних не міститься інформація щодо повернення відповідачу саме болтів М20х210 10.9. DIN931 у кількості 300 штук, відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт повернення товару.

Крім того, твердження позивача про те, що він неодноразово звертався до відповідача з приводу відсутності відповідних товаросупроводжувальних документів шляхом телефонного зв`язку та направлення листів на електронну адресу відповідача, які роздруковані на папері формату А4 без розпізнавальних знаків чи посилань на сайт електронної адреси, не підтверджено жодними належним та допустимими доказами, що ставить під сумнів доводи позивача.

Надані позивачем Акти про відсутність товаросупровідного документу на товар від 17.04.2019 та неналежну якість товару від 13.05.2019, які підписано комісією в складі представників ТОВ "Кайрос-Харків" Чекомасова Я.В. і Яроша Д.С. та затверджені підписом директора і печаткою Товариства, суд вважає неналежними доказами, оскільки їх складено позивачем в односторонньому порядку, без повідомлення та залучення представника відповідача або сторонньої організації; доказів направлення та повідомлення відповідача про складання цих Актів позивачем до матеріалів справи не надано.

Частинами першою, другою та третьою статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів повернення товару та недоведеністю позивачем наявності права вимагати повернення сплаченої за товар суми.

Щодо заявлених відповідачем судових витрат на правову допомогу, яку останній просить стягнути з позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Огун Груп" разом з поданням відзиву на позов подано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікував понести в зв`язку із розглядом справи на загальну вартість 6 000,00 грн, зокрема в розрахунку зазначено, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1000,00 грн, всього адвокатом затрачено 6 годин на попереднє опрацювання матеріалів даної справи та законодавчої бази, проведення аналізу документів та консультування з питань спірних правовідносин, підготовка відзиву на позов та клопотання про покладення судових витрат на позивача, формування документів для направлення стороні та до суду, поштове оформлення та відправлення правових документів за належністю.

Також у зв`язку із поданням заперечень на відповідь на відзив відповідачем було заявлено про збільшення судових витрат на суму 2 500,00 грн, докази підтвердження понесення яких відповідачем зазначено, що будуть надані за результатами розгляду справи.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав суду: Договір про надання правової допомоги № 02-15/10-2019 від 15.10.2019 між ТОВ "Огун Груп" та Адвокатським об`єднанням "Алтекса", додаткову угоду № 1 від 15.10.2019 до Договору, додаткову угоду № 2 від 15.10.2019 до Договору, ордер серії КС № 682307 від 28.10.2019, виданий адвокату Романцовій Т.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 2593 від 15.02.2018, рахунок-фактура № 1510 від 15.10.2019, платіжне доручення № 1027 від 16.10.2019 на суму 6 000,00 грн, акт надання послуг № 01 від 25.10.2019 та звіт про надання правової допомоги від 25.10.2019.

Дослідивши дані докази, судом встановлено, що ні в рахунку-фактурі № 1510 від 15.10.2019, ні в платіжному дорученні № 1027 від 16.10.2019 на суму 6 000,00 грн, ні в акті надання послуг № 01 від 25.10.2019 не вказано, що ТОВ "Огун Груп" 16.10.2019 оплативши по рахунку (№ 1510 від 15.10.2019) послуги правової допомоги, оплатив саме послуги вказані в звіті про надання правової допомоги від 25.10.2019, а не за інші послуги, по іншій справі.

В підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн відповідачем належних доказів в строк до прийняття рішення не подано, а тому враховуючи, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у Главі 10 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України, якою не передбачено проведення судових дебатів та окремого порядку вирішення питання про розподіл судових витрат, які не підтверджені доказами на момент підписання рішення, застосовується загальний порядок, передбачений статтею 126 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення підписано: 09.12.2019