ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" грудня 2019 р.Справа № 5023/4363/12 вх. № 4363/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі судового засідання Черновій В.О.

за участю сторін: ліквідатор - Мухітдінов Р.Д.,

пр-к ГУ ДПС у Харківській області - Гануленко А.О. (дов. від 17.10.19),

пр-к ХОЦЗ - Лесик О.І. (дов. від 22.12.18),

прокурор - Ткаченко К.О. (посв. №036249 від 12.11.15),

розглянувши заяву ліквідатора ОКПТМ про визнання недійсними результатів аукціону від 17.06.2014 року.

По справі за заявою Обласне комунальне підприємство теплових мереж, с. Циркуни

до Обласне комунальне підприємство теплових мереж, с. Циркуни

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ТА ПІДСТАВИ ВИМОГ ЗАЯВНИКА.

Ухвалою суду від 07.10.19 призначено до розгляду в судовому засіданні заяву ліквідатора Обласного комунального підприємства теплових мереж (далі - ОКПТМ) про визнання недійсними результатів торгів з продажу майна банкрута - об`кта незавершеного будівництвом підстанції швидкої допомоги відповідно до протоколу №1 аукціонних торгів на ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" від 17.06.2014 по справі №5023/4363/12, в якій ліквідатор просить суд: визнати результати аукціонних торгів на ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" від 17.06.2014, які були оформлені протоколом № 1 аукціонних торгів. Цією ж ухвалою суд залучив до розгляду в судовому засіданні організатора аукціону та покупця майна, зобов`язавши залучених осіб надати суду відзив на заяву ліквідатора.

В своїй заяві ліквідатор Мухітдінов Р.Д. посилається на те, що аукціон з продажу майна банкрута від 17.06.2014 року був організований і проведений за редакцією Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції на дату порушення справи (до 19.01.2013).

Разом з тим, відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 р., положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Тому ліквідатор стверджує, що перед проведенням 17.06.2014 року аукціону повинна була здійснена нова публікація про проведення аукціону, які повинні були відбуватись та організовуватись за новою процедурою передбаченою розділами ІІІ та ІУ Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13.

Якщо процедура продажу майна боржника розпочата до набрання чинності Законом, то вона повинна бути завершена в порядку, передбаченому у попередній редакції Закону, в разі якщо станом на 19.01.2013 здійснено публікацію оголошення про продаж майна або комітетом кредиторів встановлено порядок реалізації майна боржника.

Ліквідатор, вважає, що публікація оголошення про продаж майна банкрута, яку здійснено в 2012 році і, яка була використана при продажу майна банкрута 17.06.2014, не може бути доказом здійснення публікації оголошення для аукціону в 2014 році. Відсутність публікації оголошення не дає можливості потенційним покупцям прийняти участь в аукціоні, тому дана обставина виключає можливість здійснити продаж майна за найвигіднішою ціною, що є безпосередньою умовою проведення конкурсних торгів.

Ліквідатор зазначає, що відповідно до приписів ст. 30 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.13, яка застосовувалась до даної справи передбачений певний порядок продажу майна банкрута. Частиною 1 цієї статті зазначено, що ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Однак, ліквідатором Білим В.В. інвентаризацію майна проведено не було. Оцінку реалізованого майна ліквідатором Білим В.В. також здійснено не було. При продажу майна на спірному аукціоні, ліквідатор Білий В.В. використав копію Висновку №2591/1 від 16.10.2012, який був зроблений колишнім ліквідатором Погорілою О.І. для проведення аукціону з продажу майна банкрута ОКПТМ від 03.12.2012. Крім того, ліквідатор зазначає, що в процедурі досудової ліквідації була проведена оцінка об`єкта незавершеного будівництва за адресою: м. Харків, вул. Механізаторська, 9, яке перебуває на балансі ОКПТМ, згідно висновку якого ринкова вартість об`єкта складає 154 949,00 грн. Однак, згідно висновку №2591/1 від 16.10.2012, вартість незавершеного будівництвом споруди - підстанціїї швидкої допомоги для реалізації на публічних торгах (аукціонне), може складати без врахування НДС 24890,00 грн. Тобто, ліквідатору не зрозуміло з яких підстав, один і той самий об`єкт оцінки змінився менш як за чотири місяці на 130059,00 грн.

Також, ліквідатор зазначає, що згідно статуту Обласного комунального підприємства теплових мереж, підприємство є комунальним і знаходиться в сфері управління Харківської районної державної адміністрації. Пунктом 4.5. Статуту встановлено, що підприємство не має права продавати належне йому майно без згоди Харківської райдержадміністрації. Однак, така згода в матеріалах справи відсутня.

Ухвалою суду від 12.11.19 відкладено розгляд заяви ліквідатора ОКПТМ, залучено до розгляду даної заяви колишнього ліквідатора Білого В.В., якого суд зобов`язав надати суду відзив на заяву ліквідатора.

В судовому засіданні 28.11.2019 судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду заяви ліквідатора на 12.12.2019.

В судове засідання 12.12.2019 ТОВ "Універсальна біржа "Гермес", ТОВ "Енергопромзв`язок" та колишній ліквідатор Білий В.В. не з`явились, вимог ухвали суду не виконали, відзив на заяву ліквідатора не надали, про причину неявки суду не повідомили. При цьому суд зазначає, що залучена особа ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" та колишній ліквідатор Білий В.В. ухвалу суду від 12.11.19 отримали, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення за вихідними номерами 029219/6, 029219/8. Однак, наступна ухвала від 28.11.19, направлена на адресу ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" повернулась до господарського суду з відміткою пошти "адресат відсутній". Докази отримання або неотримання ухвали суду від 28.11.19 колишнім ліквідатором Білим В.В. в матеріалах відсутні, проте Білий В.В. подавав до суду клопотання на ознайомлення з матеріалами справи 27.11.19 та скористався своїм правом на ознайомлення 10.12.19 про що свідчить відповідна особиста відмітка залученої особи. Таким чином, Білий В. В. був достеменно обізнаний про дату та час судового засідання, а отже був повідомлений належним чином.

Ухвали суду, відправлені на адресу залученої особи ТОВ "Енергопромзв`язок" повернулись до господарського суду з поштовою довідкою та відміткою "адресат відсутній".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом п.п. 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання залученими особами відзиву у встановлений судом строк, без поважних причин, згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу (заяву) за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

На виконання вимог ухвали суду Головне управління ДПС у Харківській області надало суду відзив на заяву ліквідатора, в якому представник кредитора підтримує доводи ліквідатора Мухітдінова Р.Д. в повному обсязі та просить суд задовольнити заяву ліквідатора і визнати недійсними результати аукціону від 17.06.2014 року.

Інші кредитори відзив на заяву ліквідатора не надали.

Присутній в судовому засіданні прокурор, заяву ліквідатора підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Присутній в судовому засіданні представник кредитора Харківського обласного центру зайнятості також підтримує заяву ліквідатора та просить суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заяву ліквідатора, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги ліквідатора, всебічно та повно дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

НОРМИ, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ.

18.10.2018 прийнятий новий Кодекс України з процедур банкрутства, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. Кодекс України з процедур банкрутства почав діяти з 21.10.2019.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарстких судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 наведеною статті судочинство у господарстких судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, подальший розгляд справи про банкрутство ОКПТМ повинен відбуватись за нормами нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Проте, згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За цих обставин, оскільки ліквідатор ОКПТМ звернувся з заявою про визнання недійсними результатів аукціону, проведеного 17.06.2014 року, посилаючись на порушення порядку організації та проведення аукціону, яке було проведено під час дії Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції після 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), проте у справі про банкрутство ОКПТМ застосовуються норми Закону про банкрутство в редакції до 19.01.13, в зв`язку з чим суд доходить висновку про застосування до даних правовідносин норм Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 та після 19.01.2013. А вирішення процесуальних питань, які виникли під час розгляду судом зазначеного клопотання за нормами нового Кодексу України з процедур банкрутства (далі за текстом - Кодекс).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Зазначена норма кореспондується з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

За приписами статті 9 зазначеного Кодексу визначено, що за результатом розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, суд виносить ухвали.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ І ВИСНОВОК СУДУ.

Ліквідатор Мухітдінов Р.Д. при зверненні до суду із заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута 17.06.2014 року (незавершеного будівництвом підстанції швидкої допомоги) посилається на те, що аукціон з продажу майна банкрута від 17.06.2014 року був організований і проведений за редакцією Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції на дату порушення справи (до 19.01.2013). Вважає, що публікація оголошення про продаж майна банкрута, яку здійснено в 2012 році і, яка була використана при продажу майна банкрута 17.06.2014, не може бути доказом здійснення публікації оголошення для аукціону в 2014 році.

Ліквідатор зазначає, що відповідно до приписів ст. 30 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.13, яка застосовувалась до даної справи передбачений певний порядок продажу майна банкрута. Частиною 1 цієї статті зазначено, що ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Однак, в порушення ст. 30 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 ліквідатором Білим В.В. інвентаризацію майна проведено не було. Оцінку реалізованого майна ліквідатором Білим В.В. також здійснено не було. При продажу майна на спірному аукціоні, ліквідатор Білий В.В. використав копію Висновку №2591/1 від 16.10.2012, який був зроблений колишнім ліквідатором Погорілою О.І. для проведення аукціону з продажу майна банкрута ОКПТМ від 03.12.2012.

Дослідивши правову позицію ліквідатора, суд зазначає, що відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 р., положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Тобто, якщо процедура продажу майна боржника розпочата до набрання чинності Законом, то вона повинна бути завершена в порядку, передбаченому у попередній редакції Закону, в разі якщо станом на 19.01.2013 здійснено публікацію оголошення про продаж майна або комітетом кредиторів встановлено порядок реалізації майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суд зазначає, що правові підстави позову (заяви) - це зазначена в заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Однак, суд, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо предмету спору.

При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення стороною (заявником) конкретної правової норми на обґрунтування позову (заяви) не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем (заявником) способу захисту.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що ліквідатор в своїй заяві про визнання недійсними результату аукціону послався не на ті норми права (Закон про банкрутство в редакції до 19.01.13), що фактично регулюють спірні правовідносини, а отже для прийняття судом обґрунтованого рішення до застосування підлягають норми Закону про банкрутство в редакції після 19.01.2013, які є визначальними при вирішенні даного спору.

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 05.10.2012 р. Обласне комунальне підприємство теплових мереж в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.13 р.) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.

Ліквідатором Білим В.В. під час проведення ліквідаційної процедури Обласного комунального підприємтва теплових мереж (далі - ОКПТМ) було реалізовано об`єкт незавершеного будівництва будівлі підстанції швидкої допомоги, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Механізаторська, 9, на підставі ст.ст. 29-30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, що було оформлено ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" протоколом №1 аукціонних торгів від 17.06.2014.

Проте, відповідно до п.1.1 Прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013, положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.3 ст.55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013, результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Зазначені вище норми визначають, що заяви про визнання недійсним правочинів (договорів) або спростування майнових дій розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від суб`єктного складу сторін, враховуючи і загальні положення ЦК та ГК України, що пов`язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними.

Отже, вирішуючи такі спори у процедурі банкрутства слід виходити з того, що необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон про банкрутство пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, визначаючи в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам діючого законодавства не відповідає оспорюваний правочин або вчинена майнова дія.

Судом встановлено, що банкруту на дату відкриття ліквідаційної процедури на праві господарського відання належало незавершене будівництво - підстанції швидкої допомоги, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Механізаторська, 9, на який відсутня технічна документація. Згідно звіту про оцінку об`єкта незавершеного будівництва, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Механізаторська, 9 від 15.06.2012 складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "Альянс", приблизний розмір приміщень незавершеної будівництвом будівлі складав 1791,0 кв.м.

Згідно приписів ст.ст. 25-31, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що майно банкрута, включене до складу ліквідаційної маси (об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м.Харків, вул. Механізаторська, 9) реалізовано попереднім ліквідатором Білим В.В. згідно договору №01405/1 від 21.05.2014 з ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" (Протокол №1 аукціонних торгів на ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" від 17.06.2014 р.), переможцем якого визнано ТОВ "Енергопромзв`язок" за вартістю 32 854,80 грн.

Під час розгляду заяви ліквідатора суд встановив, що аукціон з реалізації майна банкрута, а також подальше оформлення результатів аукціону за ТОВ "Енергопромзв`язок" проведено із порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.13.

Так, відповідно до п.1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції після 19.01.2013 р.), з 19.01.2013 р. реалізація майна ОКПТМ повинна була здійснюватися із дотриманням приписів ст.ст. 43-44, 49-76 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 р.

Натомість, із наявних у матеріалах справи договору на організацію та проведення аукціону з продажу майна підприємства-банкрута №01405/1 від 21.05.2014, укладеного між ліквідатором ОКПТМ Білим В.В. та ТОВ "Універсальна біржа "Гермес", а також протоколу №1 аукціонних торгів від 17.06.2014 вбачається, що при організації та проведенні аукціону: ліквідатором Білим В.В. не був проведений конкурс із визначення організатору аукціону (ч.6 ст.49 Закону); угода на організацію та проведення аукціону №01405 від 21.05.2014 не відповідає вимогам ст. 51 Закону; організатором аукціону не було оприлюднено на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України оголошення про проведення аукціону із змістом оголошення (ст.58-59 Закону); порушено порядок визначення початкової вартості майна банкрута (ч.1 ст. 43, ст.57 Закону); порушено порядок допуску учасників до участі в аукціоні та сплати гарантійних внесків (ч.3 ст.60, ч.1-2 ст.61 Закону); протокол проведення аукціону №1 від 17.06.2014 не відповідає вимогам ст. 69 Закону; порушено порядок сплати ціни (ст.71 Закону).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка складається з підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, аукціон є правочином.

Згідно з ч.6 ст. 49 Закону про банкрутство організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону.

Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди.

Як свідчать матеріали справи, конкурс з визначення організатора аукціону ліквідатором Білим В.В. не проведений.

Однак, аналіз положень ст. 49 Закону про банкрутство дає підстави дійти висновку, що ліквідатор банкрута визначає організатора аукціону виключно за конкурсом. (Постанова ВС від 07.11.2018 у справі №5009/2987/12).

У відповідності до ч. 5 ст. 51 Закону про банкрутство встановлено функції організатора аукціону, до яких відноситься опублікування і розміщення повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів. приймання заявки на участь в аукціоні, укладання із заявниками договори про завдаток, визначення учасників торгів, здійснення проведення торгів, визначення переможця торгів, підписання протоколу про результати проведення торгів, повідомлення учасників торгів про результати проведення торгів.

Проте, докази опублікування оголошення про продаж майна банкрута та про результати проведення торгів 17.06.2014 матеріали справи №5023/4363/12 не містять.

В матеріалах справи наявне оголошення, яке опубліковане колишнім ліквідатором Погорілою О.І. ще 05 листопада 2012 року для організації аукціону 03.12.2012 року Товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" у засобі масової інформації "Всеукраїнське інформаційне видання "Товарообіг та аукціони" №25 (28) (т. 15 а.с. 163-165).

Разом з тим, аукціон з продажу незавершеного будівництвом об`єкту, призначеного на 03.12.2012 не відбувся, в зв`язку з відсутністю учасників аукціону, про що свідчать письмові пояснення Президента ТБ "Всеукраїнський торгівельний центр" від 14.06.2017, які містяться в матеріалах справи за вх. №19601 від 14.06.2017 (т. 15 а.с. 227).

Таким чином, в зв`язку з тим, що торги з реалізації зазначеного об`єкту не відбулись, і в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про намір ліквідатора провести повторні торги з реалізації майна банкрута, тому порядок продажу даного майна було завершено 03.12.2012 року. А отже, не застосування ліквідатором Білим В.В. приписів Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13 в частині продажу майна банкрута є грубим порушенням приписів Закону про банкрутство при реалізації майна банкрута.

Згідно з ч.6 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 встановлені засади діяльності ліквідатора, однією із яких є - сумлінно та розумно, з урахування інтересів боржника та його кредиторів виконувати свої права та обов`язки. При цьому "сумлінність" або "добросовісність" має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а "розумність" - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Натомість судом встановлено, що ліквідатор Білий В.В. при реалізації майна банкрута діяв не сумлінно, не розумно та без врахування інтересів інших учасників справи.

Суд зазначає, що проведенню прилюдних торгів передує спеціально визначена розділом 4 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.2013р. процедура підготовки до аукціону: укладення договору між замовником та організатором торгів про проведення аукціону (ст.51), розміщення організатором аукціону оголошення (повідомлення) на офіційному веб-сайті про проведення аукціону (ст. 58), розгляд організатором заяв на участь в аукціоні та допуск організатором аукціону до участі у прилюдних торгах (ст.60, ст.61), повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб визначених замовником (ст. 58 ).

Проте, матеріали справи не містять доказів оприлюднення оголошення організатором аукціону, звернення учасників аукціону до організатора аукціону, розгляд цих заяв організатором аукціону та рішення про допуск чи відмову у допуску до аукціону. А залучені судом особи (організатор аукціону та переможець аукціону) необхідні суду відомості щодо проведення аукціону, суду не представили.

Відсутність публікації оголошення не дає можливості потенційним покупцям прийняти участь в аукціоні, тому дана обставина виключає можливість здійснити продаж майна за найвигіднішою ціною, що є безпосередньою умовою проведення конкурсних торгів.

Відповідно до ч. 4 ст.75 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013 р. нотаріус видає покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні в порядку, встановленому законом.

Свідоцтво про придбання майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта про передання права власності на придбане майно, що підписується сторонами, та протоколу про проведення аукціону, складеного організатором аукціону. В протоколі про проведення аукціону має бути зазначено, зокрема, ціну або частину ціни, сплаченої переможцем (ч.2 ст.69 Закону про банкрутство). Крім того, до протоколу обов`язково має бути доданий засвідчений організатором текст договору, вказаний в оголошенні про проведення аукціону (ч.4 ст.69 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.13).

Як встановлено судом, в матеріалах справи взагалі відсутні докази підписання акту приймання-передачі права власності на нерухоме майно та відсутні докази укладання договору купівлі-продажу з переможцем торгів за результатом проведення аукціону.

Згідно ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство в редакції після 19.01.2013, результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Правова природа процедури реалізації майна банкрута на торгах (аукціоні) полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно банкрута до покупця - учасника аукціону, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціону), складання за результатами їх проведення акта про передання права власності на нерухоме майно та подальша реєстрація права власності на об`єкт аукціону за покупцем шляхом видачі відповідного свідоцтва є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак правочином (договором). Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч.1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для визнання недійсним правочину є невідповідність змісту правочину іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки реалізація на аукціоні об`єкту незавершеного будівництвом нерухомості, проведено із порушенням порядку організації та проведення аукціону з реалізації майна завдають збитки кредиторам, суд вважає за необхідне заяву ліквідатора задовольнити в повному обсязі.

Сформована стала практика про застосування спеціальних принципів, що притаманні інституту банкрутства, у поєднанні з принципами господарського судочинства повинні бути направлені на досягнення як меті банкрутства, так і ефективному захисту прав та інтересів всіх без винятку учасників провадження у справі про банкрутство.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України", яке відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави або мотиви, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, судом досліджені всі обставини та доводи заявника в їх сукупності та надано відповідну правову оцінку, з урахуванням принципів, викладених у рішенні Європейського суду.

Керуючись ст.ст. 22-32, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13, ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013 р., ст.ст. 5, 11, 12, 74, 86, 202, 233-235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ОКПТМ Мухітдінова Р.Д. про визнання недійсними результатів аукціону від 17.06.2014 - задовольнити.

2. Визнати недійсними результати проведення аукціону з реалізації майна банкрута Обласного комунального підприємства теплових мереж незавершеного будівництвом підстанції швидкої допомоги, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Механізаторська, 9, який оформлений протоколом №1 Аукціонних торгів на ТОВ "Універсальної біржі "Гермес" від 17.06.2014.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття (оголошення) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 17.12.2019.

Суддя Міньковський С.В.