Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" грудня 2019 р. Справа № 918/1071/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А.

та заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи

у справі

за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол"

про визнання банкрутом.

В засіданні приймали участь:

Від кредитора ПАТ "Дельта Банк": Коновал Р.О. (дов. № б/н від 25.10.2019 р.);

Ліквідатор боржника: Сокотун В.А. (дов. № 247 від 02.04.2013 р.);

Від кредитора ТзОВ "Фелікс-Агро": Скоковський А.М. (дов. № б/н від 21.11.2019 р.).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.09.2015 року прийнято заяву про порушення справи про банкрутство ТзОВ "Гранд Хол" (33018, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Курчатова, 62а, ІК 33510732), призначено підготовче засідання по справі на 23.09.2015 року.

За результатами підготовчого засідання 23.09.2015 року порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Гранд Хол" за заявою боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою від 05.10.2015 року визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" (33018, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Курчатова, 62а, ІК 33510732). Відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" арбітражного керуючого Сокотуна Віталія Аполлінарійовича (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Драгоманова 27, офіс 10, свідоцтво №247 від 02.04.2013 року, ІН НОМЕР_1 ).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.03.2016 року розглянуто заяви про визнання грошових вимог: - ДПІ у м. Рівному; ДСП "Овас-Агро" ПП "Овас"; ТзОВ "Агро ХХІ"; ТзОВ "ІФК "Євроінвестбуд"; ПП "Овас" та включено до реєстру вимог кредиторів із визначенням відповідних черг їх задоволення. Розгляд заяви ПАТ "Дельта Банк" про визнання грошових вимог до боржника відкладено на 25.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.03.2016 року (з урахуванням ухвали від 22.04.2016 про виправлення описки) грошові вимоги кредитора визнано частково, а саме в розмірі: 30 870 376, 71 як вимоги що забезпечені заставою майна боржника та підлягають внесенню до реєстру окремо; 100 570 046, 92 грн. черговість задоволення вимог четверта та 24 451 744, 27 грн. вимоги шостої черги. Решту грошових вимог відхилено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 (судді: Коломис В.В. - головуючий, Тимошенко О.М., Огороднік К.М.) вказану ухвалу залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено частково. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 25.03.2016 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 року у справі № 918/1071/15 скасовано. Справу № 918/1071/15 передано на новий розгляд до господарського суду Рівненської області на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду.

Ухвалою суду від 01.11.2018 року справу № 918/1071/15 прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" та строк повноважень ліквідатора до 31.10.2019 року, зобов`язано ліквідатора здійснювати свої повноваження у відповідності з вимогами чинного законодавства та після завершення ліквідаційної процедури подати господарському суду звіт та ліквідаційний баланс банкрута.

Супровідним листом № 918/1071/15/748/19 від 26.07.2019 року направлено справу №918/1071/15 за заявою боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" про визнання банкрутом та апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.06.2019 року до Північно-західного апеляційного господарського суду.

03.09.2019 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшла скарга на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року відкладено вирішення питання про прийняття або повернення скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. до повернення матеріалів справи № 918/1071/15 до Господарського суду Рівненської області.

03.09.2019 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від кредитора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшла заява про скасування аукціону та призначення експертизи.

Ухвалою суду від 18.09.2019 року відкладено вирішення питання про прийняття або повернення заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та проведення експертизи до повернення матеріалів справи № 918/1071/15 до Господарського суду Рівненської області.

05.11.2019 року матеріали справи № 918/1071/15 повернулися до Господарського суду Рівненської області.

Ухвалою суду від 07.11.2019 року призначено скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи до розгляду в судовому засіданні на 18.11.2019 року.

18.11.2019 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшло клопотання, в якому останній просить суд відкласти розгляд скарги на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяви про скасування аукціону та призначення експертизи на іншу дату. Окрім того, 18.11.2019 року арбітражним керуючим Сокотуном В.А. подано до канцелярії суду заперечення на скаргу на дії та бездіяльність арбітражного керуючого.

Також, 18.11.2019 року до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшла уточнена заява про скасування аукціону та призначення експертизи.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року відкладено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи на 25.11.2019 року.

19.11.2019 року до канцелярії суду від арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшло клопотання, в якому останній просить долучити до матеріалів справи наступні документи, а саме: протокол № 1 загальних зборів кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" від 17.10.2019 року; протокол зборів комітету кредиторів від 18.11.2019 року; проміжний звіт про роботу ліквідатора станом на 15.11.2019 року.

Окрім того, 21.11.2019 року арбітражним керуючим Сокотуном В.А. подано до канцелярії суду відзив на уточнену заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи.

Ухвалою суду від 25.11.2019 року відкладено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи на 02.12.2019 року.

28.11.2019 року до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надійшли письмові пояснення до скарги на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А.

Також, 28.11.2019 року до канцелярії суду від арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшли письмові доповнення до заперечень на скаргу на дії та бездіяльність ліквідатора та уточнений відзив на уточнену заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року відкладено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи на 10.12.2019 року.

04.12.2019 року до канцелярії суду від арбітражного керуючого Сокотуна В.А. надійшла додаткова інформація на письмові пояснення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до скарги на дії та бездіяльність ліквідатора.

Окрім того, 05.12.2019 року до канцелярії суду від кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фелікс-Агро" надійшли письмові пояснення на скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та письмові пояснення на заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи.

В судовому засіданні 10.12.2019 року представник кредитора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підтримав подану скаргу на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяву про скасування аукціону та призначення експертизи.

Арбітражний керуючий Сокотун В.А. в судовому засіданні 10.12.2019 року заперечив проти задоволення скарги на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяви про скасування аукціону та призначення експертизи.

Суд розглянувши матеріали заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи, господарський суд, враховуючи, що кожна сторона повинна довести те, на що вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення з наступних обставин.

Щодо скасування аукціону призначеного на 20.12.2019 року суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи заяву в частині скасування аукціону Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - заявник), зазначає, що згідно оголошення від 11.06.2019 року (номер публікації 60187) на сайті ВГСУ та Міністерства юстиції України розміщено оголошення про аукціон з продажу майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу за початковою вартістю 1 863 994 632 грн. 72 коп.

Заявник не погодився з призначеним аукціоном та 20.06.2019 року на адресу ліквідатора боржника направлено претензію-вимогу, відповідно до якої останній заперечує проти продажу майна банкрута, що перебуває у заставі заявника, заперечує проти продажу заставного майна заявника на повторному та другому повторному аукціоні у складі цілісного майнового комплексу та вимагає скликання зборів комітету кредиторів банкрута для визначення питання реалізації майна окремими лотами.

Вказане майно банкрута на аукціоні не реалізовано.

Згідно оголошення від 16.10.2019 року (номер публікації 63490) із сайтів ВГСУ та Міністерства юстиції України, призначено аукціон з продажу майна (другий повторний) на 20.10.2019 року.

Згідно вищевказаного оголошення, до складу лоту № 1 включно майно банкрута, а саме Вантажний-С цистерна УРАЛ, напівпричіп ОДАЗ 950030, напівпричіп ОДАЗ 950030, що виступає забезпеченням вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" згідно договору застави № НКЛ-2005438S-10 від 29.12.2011 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо скасування аукціону призначеного на 20.12.2019 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається на наступні норми законодавства.

Заявник посилається на норму ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та зазначає, що ліквідатором боржника в порушення приписів вищевказаної норми закону не скликано збори комітету кредиторів боржника та відповідне рішення про реалізацію майна боржника не приймалося.

На думку Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ліквідатором боржника неправомірно включено до складу лоту крім заставного майна останнього також інше майно боржника, що як наслідок значно ускладнить розподіл коштів.

Окрім того, заявник зазначає, що в порушення ч. 1 ст. 59 та ч. 6 ст. 59 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатором в лоті з продажу майна боржника не зазначено місцезнаходження майна, пробіг комплектацію транспортних засобів.

Також, з аналізу ринкових цін згідно публічних сайтів, на думку заявника, початкова вартість транспортних засобів, яку визначив ліквідатор боржника є заниженою.

Отже, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" вважає, що аукціон призначений згідно оголошення від 16.10.2019 року (номер публікації 63490) із сайтів ВГСУ та Міністерства юстиції України з продажу майна (другий повторний) на 20.12.2019 року проводиться з порушенням Закону про банкрутство, а майно виставлено за зниженою вартістю, а тому на думку останнього вказаний аукціон підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що з 21.10.2019 року набрав чинності Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства Установити, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі не продажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею 54 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено механізм скасування аукціону, а саме організатор аукціону має право відмовитися від проведення аукціону не пізніше ніж за десять днів до його початку з негайним розміщенням повідомлення про це в друкованих засобах масової інформації, в яких публікувалося оголошення про проведення аукціону, із зазначенням причин. Повідомлення про скасування аукціону не пізніше ніж наступного дня після прийняття відповідного рішення надсилається організатором усім особам, що подали заяву про участь в аукціоні. У разі скасування аукціону організатор повертає учасникам сплачені ними гарантійні внески не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів. Рішення про скасування аукціону може бути оскаржено до господарського суду.

Таким чином, за змістом ст. 54 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" аукціон може бути скасований лише організатором аукціону, а Господарський суд Рівненської області не є організатором других повторних відкритих торгів у формі аукціону з продажу майна банкрута, який призначений на 20.12.2019 року.

Окрім того, суд зазначає, що подана заява про скасування аукціону який лише має відбутися, є по суті вимогою на майбутнє та фактично є заходом забезпечення вимог кредитора - забороною проводити торги, але подана заявником заява не містить належного правового та доказового обґрунтування підстав вжиття таких заходів, що не відповідає вимогам ГПК України.

Також, суд не може розцінювати вказану заяву як забезпечення позову з огляду на невідповідність по формі та змісту заяви статтям 137-140 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд звертає увагу, що заява про скасування аукціону повинна подаватися з дотриманням вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для скасування аукціону призначеного на 20.12.2019 року.

Щодо призначення незалежної оцінки майна банкрута, що перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, згідно оголошення від 16.10.2019 року (номер публікації 63490) із сайтів ВГСУ та Міністерства юстиції України, призначено аукціон з продажу майна (другий повторний) на 20.12.2019 року, до складу лоту № 1 включно майно банкрута, а саме Вантажний-С цистерна УРАЛ, напівпричіп ОДАЗ 950030, напівпричіп ОДАЗ 950030, що виступає забезпеченням вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" згідно договору застави № НКЛ-2005438S-10 від 29.12.2011 року.

Заявник посилається на норму ст. 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідно до якої початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим. Початкова вартість підлягає зазначенню у договорі на проведення аукціону. У разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Заявник зазначає, що з аналізу ринку України вбачається, що вартість транспортних засобів, яку визначив ліквідатор як початкову, є заниженою. Окрім того, зазначає, що згідно до вищевказаного оголошення про проведення аукціону не вбачається відомостей яким способом ліквідатор оцінював заставне майно заявника а саме оголошення не містить посилань на звіти незалежної оцінки щодо визначення вартості.

Зокрема, Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" проведено аналіз із ринковими цінами згідно публічних сайтів в мережі інтернет за порівняльним методом.

З аналізу ринку вбачається, що запропонована вартість транспортних засобів, згідно оголошення, є значно заниженою та не може використовуватися як початкова.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається на ч. 3 ст. 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та зазначає, що у кредитора є право, у разі сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим вартості майна, звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки майна, здійсненої ліквідатором.

Заявник, вважає, що встановлення дійсної вартості майна боржника має важливе значення для досягнення встановленої Законом України про банкрутство мети щодо повного або часткового задоволення вимог кредиторів, а тому просить суд призначити незалежну оцінку майна боржника.

Ухвалою господарського суду Рівненської області віл 27.12.2018 року зокрема: задоволено клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж заставного майна банкрута та надано згоду на продаж майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол", яке забезпечує вимоги АТ "Дельта Банк", в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом".

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 44 Закону про банкрутство передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону про банкрутство продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 65 Закону про банкрутство визначено, що у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов`язаний провести повторний аукціон.

Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону зобов`язаний провести другий повторний аукціон.

Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону про банкрутство повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону.

Частиною 3 ст. 65 Закону про банкрутство передбачено, що якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 57 Закону про банкрутство початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим та підлягає зазначенню у договорі на проведення аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону про банкрутство початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави дійти висновків про те, що, продаж майна частинами здійснюється лише у випадку, коли не вдалося реалізувати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу.

Судом встановлено, що майно банкрута реалізовувалось у вигляді цілісного майнового комплексу, про проведення аукціонів з продажу майна опубліковано відповідні оголошення.

Однак вказане майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не реалізовано, тому ліквідатором боржника визначено реалізацію майна боржника частинами.

Згідно оголошення від 16.10.2019 року (номер публікації 63490) із сайтів ВГСУ та Міністерства юстиції України, призначено аукціон з продажу майна (другий повторний) на 20.12.2019 року.

Згідно вищевказаного оголошення, до складу лоту № 1 включно майно банкрута, а саме Вантажний-С цистерна УРАЛ, напівпричіп ОДАЗ 950030, напівпричіп ОДАЗ 950030, що виступає забезпеченням вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" згідно договору застави № НКЛ-2005438S-10 від 29.12.2011 року.

Посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на те, що з оголошення про проведення аукціону не вбачається відомостей яким способом ліквідатор оцінював заставне майно боржника, початкова ціна визначена ліквідатором боржника є заниженою, суд оцінює критично з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2019 року між ліквідатором боржника та ПП ЕКФ "Приватна справа" укладено договір про проведення експертної оцінки майна.

Згідно звіту про оцінку (копія якого наявна в матеріалах справи) ринкова вартість активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" становить 59 646 807 грн. 00 коп., з них: вартість рухомого майна та транспортних засобів 31 597 323 грн. 00 коп.; вартість дебіторської заборгованості 4 737 032 грн. 00 коп.; вартість кам`яного вугілля 625 032 грн. 00 коп.; вартість земельної ділянки площею 3410 кв.м. 1 693 920 грн. 00 коп.; вартість земельної ділянки площею 2000 кв.м. 993 500 грн. 00 коп.

Отже судом встановлено яким способом ліквідатор визначав початкову ціну заставного майна боржника.

Окрім того, суд критично оцінює посилання заявника на те, що останнім проведено власний аналіз із ринковими цінами згідно публічних сайтів в мережі інтернет за порівняльним методом, відповідно до якого вбачається, що запропонована вартість транспортних засобів, згідно оголошення, є значно заниженою виходячи з наступного.

При проведенні оціночної вартості суб`єктом оціночної діяльності ПП ЕКФ "Приватна Справа" використовувалася методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена наказом Міністерства юстиції України, фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159 згідно якої найефективніший метод визначення ринкової ціни порівняльний.

Відповідно до частини VII. Визначення вартості КТЗ основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість".

Отже, суд зазначає, що результат зазначеного звіту про незалежну оцінку майна боржника є чинними, ніким неоспорений, недійсним не визнаний, вартість майна не спростована іншими доказами, у тому числі й доводами заявника та інших учасників справи про банкрутство. Звіт зроблений суб`єктом оціночної діяльності, який здійснює професійну оціночну діяльність в сфері оцінки об`єктів нерухомого майна, звіт повністю відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність України", тобто має доказову силу. В разі незгоди з оцінкою майна банкрута, заявник не позбавлений права її оскаржити в судовому порядку, як передбачено ст. 33 вказаного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Відповідно до вищезгаданої норми Закону, ліквідатором у справі визначено початкову вартість майна за допомогою суб`єкта оціночної діяльності, який надав звіт про оцінку та висновок про вартість майна.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Отже, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ст. 57) визначає порядок визначення початкової вартості майна, і, зокрема, порядок визначення вартості майна шляхом призначення судом незалежної оцінки майна боржника у разі сумнівів щодо визначення такої вартості майна арбітражним керуючим.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" не доведено належними та допустимими доказами сумніви щодо визначення такої вартості майна арбітражним керуючим

Стосовно тверджень заявника про непогодження продажу заставного майна останнього як заставного кредитора у справі, суд зазначає, що ухвалою суду від 27.12.2018 року надано згоду на реалізацію майна банкрута в складі цілісного майнового комплексу.

Таким чином, ліквідатором в порядку, визначеному ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство, отримано згоду заставного кредитора на продаж майна банкрута, яке знаходиться в і іпотеці кредитора.

Статтею 42 Закону про банкрутство визначено порядок надання згоди на продаж заставного майна боржника заставним кредитором або судом в разі неотримання згоди від останнього. При цьому така згода (дозвіл) надається на реалізацію майна боржника в цілому, а не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію майна боржника, в тому числі на проведення окремого аукціону.

Щодо не згоди Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", як заставного кредитора боржника про продаж майна банкрута на повторному та на другому повторному аукціоні суд зазначає наступне.

Суд наголошує, що Закон про банкрутство не містить положень, які б надавали забезпеченому кредитору право обирати умови та порядок реалізації заставного майна, в тому числі і погоджувати початкову вартість, а відтак встановлення забезпеченим кредитором умов та обмежень до процедури реалізації майна банкрута суперечить положенням Закону, зокрема викладеним в абз. 2 ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство, де встановлено, що продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, в будь-якому разі здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом. Іншого порядку продажу майна, в тому числі і заставного, у ліквідаційній процедурі, ніж встановленого Законом про банкрутство, не передбачено.

При цьому, ст. 65, 66 Закону про банкрутство передбачено особливості проведення повторного аукціону та особливості проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості. Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Таким чином, враховуючи наведене вище та те, що Законом про банкрутство не передбачено надання повторної згоди забезпеченого кредитора на реалізацію майна, що є предметом забезпечення, на повторному та другому повторному аукціоні, відтак реалізація майна боржника на другому повторному аукціоні відбуватиметься відповідно до вимог чинного законодавства та ухвали суду від 27.12.2018 року, за ціною, визначеною у відповідності до вимог ст. 66, 67 Закону про банкрутство.

При цьому, суд критично ставиться до тверджень кредитора, що реалізація майна банкрута відбудеться за ціною значно нижчою від його ринкової вартості, оскільки під найвищою ціною розуміється більша з цін, запропонованих учасниками аукціону.

Суд зазначає, що метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена.

Тобто ціна майна банкрута формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ліквідатор банкрута не має жодного впливу.

Вказаних правових позицій дотримується Верховний суд у складі у складі Касаційного господарського суду у постановах від 29.03.2018 року у справі № 904/3719/15, від 17.05.2018 року у справі № 915/220/14 та від 17.05.2018 року у справі № 905/3594/15.

Окрім того, ч. 3 ст. 57 Закону України Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено право кредитора звернутися до суду із клопотанням про проведення незалежної оцінки майна, а не експертизи, як клопоче заставний кредитор.

Проведення експертизи визначено відповідними нормами ГПК України, для з`ясування відповідних обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, в якості доказів, а не для визначення початкової вартості майна.

До того ж, із вказаним клопотанням про визначення початкової вартості майна кредитор відповідно до вимог ч. 3 ст. 57 Закону України Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" міг звернутися до проведення аукціону, а не на етапі другого повторного аукціону.

Відновлення порушених вже під час аукціону прав передбачено шляхом визнання недійсними результатів аукціону, а не призначення експертизи початкової вартості майна.

Також суд додатково зазначає, що призначення судової експертизи у зв`язку з наявністю обмеженого строку ліквідаційної процедури є недоцільним а тому суд не вбачає правових підстав для призначення незалежної оцінки майна боржника.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши доводи Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви останнього про скасування аукціону та призначення експертизи, у зв`язку з чим остання не підлягає задоволенню судом.

Розглянувши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (далі - скаржник) на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А., матеріали додаткових пояснень до скарги, судом встановлено, що скаржник обґрунтовує свою позицію наступними обставинами.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фелікс-Агро" про заміну сторони у процедурі банкрутства задоволено та замінено кредитора Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Фелікс-Агро" в частині наступних вимог, а саме: 1 030 075 799 грн. 54 коп. - вимоги, що забезпечені заставою; 131 337 953 грн. 30 коп. - вимоги четвертої черги; 24 810 740 грн. 88 коп. - вимоги шостої черги.

Відповідно до вищевказаних змін, вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" становлять: за кредитним договором № НКЛ-3722827 від 24.01.2011 року на суму 599 991 051 грн. 75 коп.; за кредитним договором № НКЛ-2005438 від 16.09.2011 року на суму 15 422 882 грн. 73 коп. Вказані вимоги забезпечені майном боржника.

13.05.2019 року ухвалою господарського суду Рівненської області скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" задоволено та зобов`язано ліквідатора: 1) надати інформацію про вжиті заходи спрямовані на розшук та встановлення місця знаходження відсутнього майна, що виступає забезпеченням вимог кредитора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"; 2) надати інформацію факту передачі заставного майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в оренду, цільового використання коштів, отриманих від оренди майна Боржника.

06.06.2019 року у зв`язку з невиконанням вимог ухвали господарського суду Рівненської області від 13.05.2019 року, скаржником на адресу ліквідатора направлено запит про виконання вимог судового рішення та негайного надання відповідної інформації та документів.

11.06.2019 року (номер публікації 60187) на сайті ВГСУ та Мін`юсту розміщено оголошення про аукціон з продажу майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу за початковою вартістю 1 863 994 632 грн. 72 коп.

20.06.2019 року на адресу ліквідатора скаржником надіслано претензію-вимогу №23.1/2963, згідно якої повідомлено ліквідатора, що: 1) Банк заперечує щодо продажу майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол", що перебуває у заставі Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", до моменту отримання відповіді на запит № 23.1/2941 про надання інформації та документів на виконання вимог ухвали господарського суду Рівненської області від 13.05.2019 року по справі № 918/1071/15 та встановлення дійсного складу заставного майна Банку, його місцезнаходження, причин відсутності невиявленого заставного майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"; 2) Банк заперечує щодо продажу заставного майна Банку на повторному та другому повторному аукціоні, у складі цілісного майнового комплексу; 3) Банк вимагає скликати збори та комітет кредиторів для визначення питання реалізації майна окремими лотами.

26.07.2019 на адресу ліквідатора скаржником надіслано претензію-вимогу №23.1/2313 щодо: 1) незадовільної роботи ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" арбітражного керуючого Сокотуна В. А.; 2) розшуку повернення заставного майна у власність боржника; 3) негайного розірвання договорів оренди та надання детального звіту про отримані кошти; 4) негайного скликання зборів кредиторів для вирішення питань оцінки звіту ліквідатора, створення комітету кредиторів. (номер публікації 61690) на сайті ВГСУ та Мін`юсту розміщено оголошення з продажу майна Банкрута частинами.

На думку Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", з боку ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" вбачається грубе порушення норм Закону України "Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом", а також охоронюваних прав та законних інтересів заставного кредитора Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зазначило наступні норми законодавства, які на думку останнього порушені ліквідатором боржника.

Скаржник зазначає, що ліквідатором боржника порушено ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме ч. 8 вказаного закону відповідно до якої до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення про: обрання голови комітету; скликання зборів кредиторів; звернення до господарського суду з клопотанням про відкриття процедури санації, визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у випадках, передбачених цим Законом; звернення до господарського суду з вимогою про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними на будь-якій стадії процедури банкрутства; звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора), припинення повноважень арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення іншого арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора); підготовку та укладення мирової угоди; схвалення плану санації боржника, змін та доповнень до нього у випадках, передбачених цим Законом; визначення складу майна в разі продажу частини майна у процедурі санації боржника або ліквідації банкрута; внесення пропозицій господарському суду щодо продовження або скорочення строку процедур розпорядження майном боржника чи санації боржника; інші питання, передбачені цим Законом. У роботі комітету мають право брати участь з правом дорадчого голосу арбітражний керуючий, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, забезпечений кредитор та в разі необхідності представник органу, уповноваженого управляти державним майном, і представник органу місцевого самоврядування.

Отже, скаржник зазначає, оскільки ліквідатору боржника не вдалося здійснити продаж мана банкрута цілісним майновим комплексом, продаж майна частинами на думку останнього повинен проводитись на підставі рішення комітету кредиторів боржника.

Однак, як зазначає скаржник, в порушення ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" ліквідатором боржника не скликано збори комітету кредиторів боржника а рішення про реалізацію майна боржника частинами не приймалося.

На думку скаржника, ліквідатором боржника неправомірно включено заставне майно останнього до складу трьох лотів (№ 3, 4, 5). Окрім того, скаржник зазначає, що до вказаних лотів включено також інше майно боржника, що на думку останнього значно ускладнить розподіл коштів між кредиторами боржника після реалізації майна.

Скаржник зазначає, що ліквідатором боржника порушено ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" відповідно до якої з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Скаржник зазначає, що листом від 09.07.2019 року № 01-21/918/1071/15/207 ліквідатор повідомив останнього, що договори оренди майна боржника продовжено до 31.12.2019 року, та він не вважає за необхідне їх розривати.

На думку Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" договори оренди заставного майна, як і додатки про продовження їх строків, в порушення ч. 2 ст. 586 ЦК України, не погоджувалися з останнім. Використання Орендарем рухового майна боржника протягом 2015-2019 років беззаперечно впливає на значний її фізичний знос та, відповідно, зменшує ринкову вартість.

Окрім того, скаржник вказує на той факт, що на даний час дебіторська заборгованість Орендаря майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд-Хол" складає 5 641 329 грн. 40 коп., а ліквідатор не вживав протягом всієї процедури банкрутства, жодних дій на її стягнення.

Скаржник посилається на порушення ліквідатором боржника ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме не вживає заходів спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зазначає, що відсутнє будь-яка інформації щодо наявності, місцезнаходження, інформації щодо заходів направлених на розшук заставного майна останнього, а саме: 1) навантажувач телескопічний дизельний Manitou тип MLT 731 серія С-Е2, р.н.13982ВК зав. №250194, 2008 р.в.; 2) причіп самоскид НЕФA3 8560-82-02 р.н НОМЕР_2 XX, № НОМЕР_3 , р.в.2008; 3) вантажний - С паливоцистерна МАЗ 5334 р.н. НОМЕР_4 № кузова 26644 р.в. 1981.

Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, право витребувати майно, що належало раніше власникові, з чужого незаконного володіння, має право виключно власник такого майна.

На думку скаржника, з огляду на те, що майно вибуло із власності боржника до порушення провадження у справі про банкрутство, та ліквідатор не був стороною, станом на сьогодні, спірних договорів відчуження (купівлі-продажу та поставки) на підставі яких відбулося незаконне відчуження заставного майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", ліквідатор боржника має повне право та зобов`язаний звернутися до суду із відповідними позовними заявами та захищати майновий інтерес боржника й права заставного кредитора, а саме Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", з даного питання у повному обсязі.

Скаржник посилається на порушення ліквідатором боржника порядку формування оголошення про проведення аукціону, та обґрунтовує вказані обставини наступним.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 59 Закону про банкрутство, оголошення про проведення аукціону на веб-сайті повинно містити відомості про майно, що продається, його характеристику та місцезнаходження.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону про банкрутство, якщо продажу підлягає транспортний засіб, то у характеристиці майна зазначаються марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Оголошення про проведення аукціону (номер публікації 61690), розміщене на сайтах ВГСУ та Мін`юсту не містять інформацію про: 1. місцезнаходження майна; 2. пробіг, комплектація транспортних засобів.

Скаржник вказує на порушення ліквідатором боржника ч. 8 ст. 41, ч. 4, 5, абз. 2, 3 ч. 7 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та обґрунтовує вказані обставини наступним.

Листом № 01-21/918/1071/15/2017 від 09.07.2019 року ліквідатор боржника повідомив Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", що кошти від оренди заставного майна отримані боржником частково, у розмірі 210 000 грн. 00 коп. які розподілені наступним чином: на погашення заборгованості по оплаті праці голови ліквідаційної комісії в сумі 210 000 грн. 00 коп.; заробітна плата бухгалтера з обов`язковими платежами в сумі 69 406 грн. 04 коп.; на розрахунково-касове обслуговування банку в сумі 1 871 грн. 23 коп.; на відшкодування понесених господарських витрат на придбання канцтоварів, послуг зв`язку, ПММ, публікація оголошень в газеті, судовий збір в сумі 108 909 грн. 89 коп.

Отже, скаржник зазначає, що відповідно до приписів ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор мав подавати звіт про оплату послуг арбітражного керуючого та відшкодування витрат понесених в ході ліквідаційної процедури, який має бути погоджений комітетом кредиторів та затверджений судом.

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" наголошує, що за весь час процедури банкрутства від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" не надходило звітів про нарахування та виплату грошової винагороди та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, ліквідації. Дані звіти не розглядалися та судом не затверджувались.

Скаржник вважає, що утримання ліквідатором будь-яких грошових коштів, отриманих боржником від оренди заставного майна останнього, є неправомірними діями ліквідатора у процедурі банкрутства, що є у свою чергу порушенням порядку затвердження та розподілу коштів загалом (ч. 8 ст. 41 Закону про банкрутство) та, зокрема на грошову винагороду й відшкодування витрат арбітражного керуючого, передбаченого ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Окрім того, скаржник вказує на те, що за весь період процедури банкрутства, кредиторські вимоги останнього не погашалися.

Не погодившись з вищевказаною правовою позицією скаржника, арбітражний керуючий Сокотун В.А. надав суд письмові заперечення, які обґрунтовує наступним.

Ліквідатор боржника зазначає, що зміст доводів скарги полягає в неправомірних, на думку скаржника, діях ліквідатора банкрута щодо продажу майна товариства, незадовільної роботи ліквідатора щодо розшуку заставного майна та припинення договорів оренди.

Ліквідатор зазначає, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" останній в грудні 2017 року звертався до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" щодо висловлення позиції (надання згоди чи заперечення) відносно продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення.

Однак, ліквідатор зазначає, що скаржник не надав відповіді щодо вищевказаного звернення, тому ліквідатор звернувся з відповідним клопотанням до господарського суду.

Ухвалою господарського суду від 27.12.2018 року задоволено клопотання ліквідатора, надано згоду на реалізацію майна, що перебуває в заставі Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", а також припинено арешти та обмеження з майна боржника.

Ліквідатор вважає, що безпідставними та не обґрунтовані нормами права є доводи скаржника щодо визначення ліквідатором порядку продажу майна банкрута, а саме посилання скаржника на положення ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" здійснюється на підставі ст. 95 Закону про банкрутство, що не визначає обов`язку проведення засідань представницьких органів кредиторів банкрута.

Положення ст. 95 Закону є спеціальними (що визначають особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником) та не містять імперативної норми щодо формування комітету кредиторів банкрута.

На зазначений скаржником момент реалізації майна банкрута вимоги щодо скликання та проведення засідань загальних зборів кредиторів, комітету кредиторів боржника від кредиторів, в т.ч. від скаржника, не надходили.

З огляду на вказане, а також, враховуючи відсутність покупців під час проведення аукціону з продажу майна в складі ЦМК, залученою ліквідатором торгуючою організацією вичинялись дії з реалізації майна банкрута окремими лотами.

Також ліквідатор зазначає, що безпідставним є твердження скаржника щодо неправомірності включення до лотів з продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення та іншого майна.

Окрім того, ліквідатор зауважує, що з огляду на забезпеченість вимог скаржника заставою майна банкрута, скаржник не володіє правом вирішального голосу.

Рішенням комітету кредиторів банкрута (протокол від 18.11.2019 року), затверджено проміжний звіт про роботу ліквідатора та дії ліквідатора у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" .

Щодо посилання скаржника на не розірвання договору оренду, ліквідатор зазначає, що положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема ст. ст. 38, 41, не містять категоричного припису щодо розірвання правочинів, укладених за участі банкрута. В даному аспекті, а також вживаючи заходів щодо забезпечення збереження майна товариства, ліквідатор не вчиняв дії з припинення орендних відносин. Про що ліквідатор повідомляв банк.

Умови договорів оренди, на які посилається скаржник, передбачають зобов`язання користувача майна забезпечити його цілісність та збереження. Одним із обов`язків ліквідатора банкрута є забезпечення збереження майна банкрута.

Ліквідатор звертає увагу суду, що питання відносно вказаної дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок використання майна, врегульовано ліквідатором у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме проведено оцінку та реалізацію дебіторської заборгованості з аукціону .

Стягнення дебіторської заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" ліквідатором в судовому порядку не здійснювалась, оскільки це понесло б додаткові витрати на сплату судового збору, кошти для сплати якого були відсутні на ліквідаційному рахунку.

Щодо доводів скаржника відносно невжиття ліквідатором заходів, спрямованих на пошук та повернення майна банкрута, ліквідатор зазначає наступне.

В ході ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" ліквідатором, на виконання вимог ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вжито заходи з метою пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме направлено запити до реєструючи органів.

Стосовно неподання ліквідатором позовів щодо визнання правочинів недійсним та повернення майна яке забезпечувало вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" по кредитному договорі № HKJЛ-205438 ліквідатором повідомлено скаржника, що кредитний договір № HKЛ-205438 укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним підприємством, що повністю належить іноземному інвестору "Овас", зобов`язання за яким забезпечувались майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" згідно наступних договорів: договір застави транспортних засобів № HKЛ-2005438/S-8 від 29.12.2011 року; договір застави транспортних засобів № HKЛ-2005438/S-10 від 29.12.2011 року; договір застави транспортних засобів № HKJI-2005438/S-13 від 17.01.2012 року.

27.12.2012 року Приватним підприємством, що повністю належить іноземному інвестору "Овас" в повному обсязі погашено заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" згідно кредитного договору № HKЛ-205438.

Оскільки, 27.12.2012 року, зобов`язання перед банком за кредитним договором припинились погашенням, то припиненою вважається і застава згідно договорів застави.

Як зазначає ліквідатор, рухоме майно було реалізовано після припинення застави та ще до відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство № 918/1071/15 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол".

На думку ліквідатора, з огляду на вищенаведене у останнього відсутні підстави визнання правочинів купівлі - продажу недійсними та повернення майна.

В разі незгоди з рішенням ліквідатора Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" вправі самостійно звернутися до суду про визнання правочинів купівлі -продажу недійсними у відповідності до ст. 20 ГПК України.

Щодо посилання скаржника те, що ліквідатором не надано інформацію на виконання вимог ухвали господарського суду Рівненської області від 13.05.2019 року по справі № 918/1071/15, ліквідатор зазначає, що вказану інформацію з підтверджуючими документами для Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надіслано листом № 01-21/918/1071/15/207 від 09.07.2019 року.

Також, ліквідатор пояснює, що посилання скаржника щодо невірності формування оголошення про проведення аукціону, останній зазначає, що реалізація майна банкрута здійснювалась залученою ліквідатором торгуючою організацією - Рівненською товарною біржею, правомірність дій якої не оспорювалась.

Твердження скаржника про наявність недоліків в публікації оголошення про продаж майна банкрута (публікація №61690) (а саме відсутність пробігу та адреси місцезнаходження) є формальними та жодним чином не спростовують законність проведеного продажу майна банкрута.

Ліквідатор вважає, що безпідставними є твердження скаржника щодо неправомірності розподілу коштів в розмірі 210 000 грн. 00 коп., що надійшли на ліквідаційний рахунок.

Як зазначалось вище, процедура банкрутства Товариства з

обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" регулюється положеннями ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що не визначає обов`язку створення комітету кредиторів. Крім цього, вимоги про надання звітів (про поточне виконання повноважень ліквідатора) від учасників справи не надходили.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що: звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

З огляду на вказане, доводи скаржника щодо витрачання ліквідатором коштів на витрати процедури, які визначені Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", є безпідставними.

В свою чергу звіт про понесені господарські витрати в ході проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" затверджений комітетом кредиторів 18.11.2019 року.

Суд розглянувши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Хол" Сокотуна В.А, письмові заперечення арбітражного керуючого Сокотуна .В.А. на вказану скаргу, господарський суд, враховуючи, що кожна сторона повинна довести те, на що вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до висновку, що остання не підлягає до задоволення з наступних обставин.

Щодо посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на порушення ліквідатором боржника ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що полягає у не скликанні комітету кредиторів боржника та ненадання згоди останнього на продаж майна боржника частинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор боржника в грудні 2017 року звертався за дозволом на продаж майна боржника до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (майно що є предметом забезпечення).

Однак, відповіді та погодження продажу заставного майна боржника від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ліквідатору боржника не надходило.

Ліквідатор боржника звернувся до господарського суду Рівненського області з клопотання про надання згоди майна боржника та відповідно до ухвали суду від 27.12.2018 року така згода судом надана.

Вищевказана ухвала суду набрала законної сили та є чинною.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що одним із повноважень комітету кредиторів є прийняття рішення про визначення складу майна в разі продажу частини майна у процедурі санації боржника або ліквідації банкрута.

Судом встановлено, що провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" здійснюється на підставі ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що не визначає обов`язку проведення засідань представницьких органів кредиторів банкрута.

Визнання боржника банкрутом та здійснення процедури на підставі ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" учасниками не оскаржувалось.

Положення ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є спеціальними (що визначають особливості застосування процедури банкрутства до боржника, що ліквідується власником) та не містять імперативної норми щодо формування комітету кредиторів банкрута.

На зазначений скаржником момент реалізації майна банкрута вимоги щодо скликання та проведення засідань загальних зборів кредиторів, комітету кредиторів боржника від кредиторів, в т.ч. від скаржника, не надходили.

Доказів отримання поданої скаржником в якості вимоги скликати загальні збори з включенням до порядку денного питання звіт ліквідатора та визначення кількісного та якісного складу комітету кредиторів ліквідатором суду не надано.

Вказуючи на порушення ліквідатором вимог ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", скаржник не зазначає які саме права та інтереси порушені скаржника та не обґрунтовано існування причинно-наслідкового зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що згода на продаж майна банкрута визначена відповідною ухвалою господарського суду, що набрала законної сили та є чинною.

Алгоритм продажу майна банкрута також визначено нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Скаржник не надає господарському суду належних та допустимих доказів яким чином вимога ліквідатору (навіть за умови її отримання) про скликання загальних зборів та визначення комітету кредиторів вплинула би на дотримання прав скаржника.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено особливий статус забезпеченого кредитора. Так, відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство, забезпечені кредитори - це кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя). Особливість їх статусу полягає окрім іншого у неможливість перебування забезпеченого кредитора у статусі учасника зборів кредиторів боржника, а також неможливість його бути членом комітету кредиторів, який відповідними зборами обирається (у разі, якщо конкурсні вимоги забезпеченого кредитора повністю покриті предметом забезпечення).

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" є забезпеченим кредитором, на загальних зборах кредиторів має лише дорадчий голос та не може буди обране до комітету кредиторів.

Також скаржником не зазначено, які наслідки мала б дана вимога з огляду на наявність у скаржника права дорадчого голосу та висловлення комітетом кредиторів банкрута позиції щодо правомірності дій ліквідатора.

Суд зазначає, що у ліквідатора боржника також відсутні підстави для скасування аукціону, оскільки останній має враховувати інтереси кожного з кредиторів боржника.

Крім цього, покликання скаржника на судову практику з розгляду справ про банкрутство щодо самого факту ініціювання проведення зборів кредиторів банкрута є невірним з огляду на предмет спору, відмінність обставин процедур банкрутства різних справ та виконання повноважень ліквідатора тощо.

До того ж, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається на практику за його ж участю де останній звертався про визнання недійсними результатів аукціону, що в нинішньому випадку відсутнє так як і відсутні встановлені факти порушення порядку проведення аукціону та порушення прав Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Доводи скаржника щодо не скликання комітету кредиторів не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки положення ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка встановлює та регулює порядок здійснення процедури банкрутства за особливою (спрощеною) процедурою, не зобов`язують ліквідатора скликати та проводити збори кредиторів (комітету кредиторів).

Зазначений порядок (мається на увазі визначений в ст. 95) визнання підприємства банкрутом не передбачає процедури розпорядження майном. При цьому, ст. 26 Закону, яка встановлює порядок скликання зборів кредиторів, регламентує процедуру банкрутства в ході розпорядження майном. Зокрема, зазначена норма вказує, що розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів. Жодних обов`язків для ліквідатора банкрута вказана норма не встановлює.

Також, слід зазначити, що вказана позиція суду визначена в постанові Верховного суду України від 16.01.2019 року у справі № 915/210/15.

Судова практика з розгляду справ про банкрутство є різноманітною, оскільки відображає як фундаментальні принципи та дотримання вимог законодавства, так і враховує деталі кожної конкретної справи.

Суд виходить з того, що повноваженнями комітету кредиторів можуть регулюватися лише правовідносини щодо ліквідаційної маси до якої заставне майно не входить, а скаржник у скарзі не посилається на порушення його прав щодо реалізації саме майна ліквідаційної маси.

Окрім того, в ході ліквідаційної процедури боржника до ліквідатора із заявою про скликання зборів з метою створення комітету кредиторів звернувся на підставі ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звернувся кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю "Фелікс Агро", який володіє більш як третиною всіх вимог внесених до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол".

На виконання вимог закону, ліквідатором протягом двох тижнів скликано загальні збори кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол", а саме 17.10.2019 року проведено загальні збори кредиторів та обрано представницький орган в справі про банкрутство комітет кредиторів боржника.

Суд зазначає, що представницький орган утворено вже після проведення оскаржуваного аукціону, до цього часу жоден із кредиторів із вимогою про його створення не звертався.

Створення представницького органу не є обов`язковим та не може бути підставою для скасування аукціону відсутність рішення комітету кредиторів щодо визначення складу майна в разі продажу частини майна у процедурі санації боржника або ліквідації банкрута.

Суд зазначає, що у Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" було достатньо часу для подання своїх пропозицій щодо формування лотів для реалізації майна банкрута.

Твердження Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про те, що продаж транспортних засобів банкрута окремими лотами сприяв би ефективнішій реалізації майна банкрута належним чином не є аргументованою та є суб`єктивним домислом останнього.

Включення до лоту № 1 майна що перебуває в заставі банку згідно договору застави НКЛ - 2005438/8-10 від 29.12.2011 року продаж якого заплановано на 20.12.2019 року а саме автомобіля УРАЛ 4320 державний номер НОМЕР_5 , напівпричепа ОДАЗ 950030 державний номер НОМЕР_6 та напівпричепа ОДАЗ 950030 державний номер НОМЕР_7 не є протизаконним - як стверджує скаржник. Це підтверджується судовою практикою , а саме п. 59 постанови Верховного суду від 10.05.2018 року у справі № 903/1160/14.

Окрім того, слід зазначити, що на засіданні комітету кредиторів боржника 18.11.2019 року, останній схвалив проміжний звіт ліквідатора, звіт про грошову винагороду ліквідатора, витрати понесені в ході ліквідаційної процедури та дії ліквідатора загалом у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол", в тому числі продажу майна лотами.

Також, слід зазначили, що з протоколу засідання комітету кредиторів боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" від 18.11.2019 року вбачається, що представник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" був присутній, як на загальних зборах кредиторів так і на засіданні комітету.

Щодо посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на продовження ліквідатором боржника договорів оренди та наявної дебіторської заборгованості орендаря по вказаним договорам, та порушення ліквідатором боржника ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" відповідно до якої з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; відомості про фінансове становище банкрута перестають бути конфіденційними чи становити комерційну таємницю; продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов`язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Згідно ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства відповідну інформацію для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу. Для цього за погодженням із Службою безпеки України визначає склад ліквідаційної комісії режимно-секретного органу, яка формується в установленому законодавством порядку; веде реєстр вимог кредиторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута.

Ліквідатор (арбітражний керуючий) має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів у разі їх втрати.

Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Протягом п`ятнадцяти днів з дня призначення ліквідатора відповідні посадові особи банкрута зобов`язані передати бухгалтерську та іншу документацію банкрута, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності банкрута ліквідатору. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків відповідні посадові особи банкрута несуть відповідальність відповідно до законів України.

Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатор зобов`язаний використовувати тільки один рахунок боржника в банківській установі. Інші рахунки, виявлені при проведенні ліквідаційної процедури, підлягають закриттю ліквідатором. Залишки коштів на цих рахунках перераховуються на основний рахунок боржника.

Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

З основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Ліквідатор не рідше ніж один раз на місяць надає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів.

Ліквідатор зобов`язаний на вимогу господарського суду та державного органу з питань банкрутства надавати необхідні відомості щодо проведення ліквідаційної процедури.

Дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов`язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

У разі ліквідації підприємства - банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, арбітражний керуючий (ліквідатор) передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законодавством.

З аналізу вищевказаних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", вбачається, що останні не містять категоричного припису щодо розірвання правочинів, укладених за участі банкрута.

В даному аспекті, а також вживаючи заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, ліквідатор не вчиняв дії з припинення орендних відносин. Про що ліквідатор повідомляв Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк".

При цьому посилання скаржника на необхідність погодження договорів оренди з банком згідно ст. 586 ЦК України, з огляду на спеціальну дію норми саме Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", також є помилковим, про що підтверджує наявна судова практика, а саме постанова Вищого господарського суду України від 27.06.2017 року по справі № 911/739/15.

Умови договорів оренди, на які посилається скаржник, передбачають зобов`язання користувача майна забезпечити його цілісність та збереження. Одним із обов`язків ліквідатора банкрута є забезпечення збереження майна банкрута.

Акцентуючи увагу на припущенні про фізичний знос рухомого майна, без надання доказів використання майна та його зносу, скаржник не враховує ймовірність негативних наслідків у вигляді самостійного збереження ліквідатором майна. Зокрема збереження майна банкрута у належному стані протягом значного періоду часу, з огляду на його чисельність та габаритність, є дороговартісним.

Окрім того, слід зазначити, що метою продовження вказаних договорів оренди є покладений на ліквідатора обов`язок по збереженню майна боржника в належному стані до реалізації останнього, для задоволення вимог усіх кредиторів.

Також дії ліквідатора фактично схвалено усіма кредиторами, окрім Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Таке рішення є найбільш економічно обґрунтоване, не потребує додаткових витрат на оренду місця для зберігання техніки, транспортування та охорону.

Ліквідатор під час здійснення своїх повноважень повинен враховувати думки всіх кредиторів, а оскільки інші кредитори проти розірвання договору оренди, то комітетом кредиторів 18.11.2019 року схвалено дії ліквідатора.

Щодо питання відносно вказаної дебіторської заборгованості, яка виникла внаслідок використання майна, суд зазначає, що остання врегульована ліквідатором боржника у відповідності до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме проведено оцінку та реалізацію дебіторської заборгованості з аукціону.

Стягнення дебіторської заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" ліквідатором в судовому порядку не здійснювалась, оскільки це понесло б додаткові витрати на сплату судового збору, кошти для сплати якого були відсутні на ліквідаційному рахунку.

До того ж, кошти отримані від оренди майна є доходом від господарської діяльності, на погашення кредиту не скеровуються та їх не отримання не може призводити до порушення прав заставного кредитора.

Вказаним спростовується твердження скаржника щодо обов`язковості погодження ліквідатором договорів оренди заставного майна (з посиланням на ч.2 ст.586 ЦК України), щодо невжиття заходів відносно дебіторської заборгованості, а також не надано будь-яких доказів таких негативних наслідків, як фізичне зношення майна, зменшення ринкової вартості майна тощо.

Оскільки майно належно збережено, то у самому факті передачі його в оренду суд не вбачає порушень прав Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Надана Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" судова практика торкається інших правовідносин, зокрема у справі № 903/810/15 оцінка дається в контексті завдання збитків, що встановлено судами.

Водночас, суд зазначає, що в нинішній справі такі обставини щодо завдання збитків відсутні.

Щодо посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на порушення ліквідатором боржника ст. 59 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме порядку формування оголошення про проведення аукціону суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що вся техніка, яка пропонується до продажу на аукціоні (номер публікації 63490) є вживаною (в матеріалах справи наявні фото даної техніки).

Щодо зазначення комплектації техніки, то дані вимоги є досить розмитими, фото відображають реальний стан автомобіля.

Оскільки техніка знаходиться в оренді, місцезнаходження техніки змінюється, тому неможливо точно вказати місце її знаходження, техніка надається для огляду всім бажаючим її придбати на аукціоні.

Щодо відсутності інформації про пробіг, то оскільки техніка вживана, має досить значний вік, встановити фактичний пробіг неможливо.

Враховуючи вище викладене відсутність інформації щодо зазначення місцезнаходження майна, пробігу та комплектації майна, на думку суду, не є тим порушенням яке впливає на ціну продажу майна.

Окрім того, суд зазначає, що 01.07.2019 року між ліквідатором боржника та ПП ЕКФ "Приватна справа" укладено договір про проведення експертної оцінки майна.

При проведенні оціночної вартості суб`єктом оціночної діяльності ПП ЕКФ "Приватна Справа" використовувалася методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затверджена наказом Міністерства юстиції України, фонду державного майна України від 24.07.2009 року № 1335/5/1159 згідно якої найефективніший метод визначення ринкової ціни порівняльний.

Відповідно до частини VII. Визначення вартості КТЗ основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість".

Отже, скаржник не довів належними та допустимими доказами, яким саме чином не зазначення в оголошенні про проведення аукціону, а саме місцезнаходження майна, пробіг та комплектацію транспортних засобів порушило його права як заставного кредитора.

Заяви від учасників аукціону з питань зазначених у скарзі не надходили.

Суд зазначає, що твердження скаржника про наявність недоліків в публікації оголошення про продаж майна боржника є формальним, та не спростовує законність проведення продажу майна боржника та не може розглядатися як підстава для відсторонення ліквідатора.

Щодо посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на порушення ліквідатором боржника ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме невжиття ліквідатором боржника дій спрямованих на виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться в третіх осіб, суд зазначає наступне.

Доводи скаржника щодо невчинення ліквідатором жодних дій та невиконання вимог щодо повернення заставного майна, яке було незаконно відчужено до порушення провадження у справі про банкрутство, є безпідставними та ґрунтуються виключно на припущеннях скаржника.

Суд зазначає, що в ході ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" ліквідатором, на виконання вимог ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" вжито заходи з метою пошуку, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, а саме направлено запити до реєструючих органів.

Судом встановлено, що ліквідатором боржника з метою розшуку рухомого майна боржника направлено наступні запити, а саме: 24.04.2017 року направлено запит до Головного управління Держпродспоживслужби у Рівненській області з проханням надати інформацію, щодо наявності сільськогосподарської техніки зареєстрованої за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол"; 24.04.2017 року направлено запит до Територіального сервісного центру № 5641 регіонального сервісного центру МВС у Рівненській області з проханням надати інформацію про наявність рухомого майна та транспортних засобів зареєстрованих за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол"; 24.04.2017 року направлено запит до Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області з проханням надати інформацію щодо наявності відкритих банківських рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол"; 28.04.2017 року направлено запит до Управління Держпраці у Рівненській області з проханням надати інформацію щодо наявності рухомого майна зареєстрованого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол".

Стосовно неподання ліквідатором позовів щодо визнання правочинів недійсним та повернення майна яке забезпечувало вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" по кредитному договорі № HKJI - 205438, судом встановлено наступне.

Кредитний договір № HKЛ-205438 укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним підприємством, що повністю належить іноземному інвестору "Овас", зобов`язання за яким забезпечувались майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" згідно наступних договорів: договір застави транспортних засобів № HKЛ-2005438/S-8 від 29.12.2011 року; договір застави транспортних засобів № HKЛ-2005438/S-10 від 29.12.2011 року; договір застави транспортних засобів № HKJI-2005438/S-13 від 17.01.2012 року.

27.12.2012 року Приватним підприємством, що повністю належить іноземному інвестору "Овас" в повному обсязі погашено заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" згідно кредитного договору № HKЛ-205438.

Судом встановлено, що відсутність зобов`язань за договором кредитної лінії № HKЛ-2005438 підтверджують відомості бухгалтерського обліку Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "Овас", а також ухвала господарського Рівненської області у справі № 918/169/16 від 09.08.2016 року та постанова Верховного суду України у справі № 918/169/16 від 29.03.2017 року, якими відмовлено у визнанні кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за договором кредитної лінії № HKJI-2005438.

Суд виходить з того, що оскільки вказаним рішенням судом відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "Овас", то посилання скаржника на те, що кредитні договори застави та забезпечення між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" є чинними суд оцінює критично оскільки вказані договори застави та забезпечення укладені щодо договору по якому зобов`язання Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "Овас" судом не підтверджено.

З урахуванням постанови Верховного суду України у справі № 918/169/16 від 29.03.2017 року, суд оцінює і підтвердження постановою Верховного суду України від 06.09.2018 року у справі 918/169/16 заборгованості боржника перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк".

До того ж, при зверненні до суду про визнання недійсними правочинів ліквідатору необхідно було указувати як підставу не повернення кредиту в той час як ця обставина судом спростована.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" передбачено, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Такі підстави відсутні у даній справі.

Статтею 28 Закону України "Про заставу" визначено механізм припинення застави, а саме застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Відповідно до ст. 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

Окрім того, слід зазначити, що 25.04.2019 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/8653/15-ц досліджував правові наслідки щодо питання відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, зазначив, що: "застава є способом забезпечення зобов`язання, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої та другої статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Суд наголошує, що рухоме майно було реалізовано ще до відкриття ліквідаційної процедури у справі про банкрутство № 918/1071/15 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол".

Отже, суд зазначає, що на момент відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора вказане майно не перебувало на обліку у боржника та не обліковувалося як майно боржника в реєстрах органів державної влади на яких покладено ведення відповідного обліку. Таким чином, під час здійснення інвентаризації та формування ліквідаційної маси у ліквідатора були відсутні підстави для включення цього майна до ліквідаційної маси, здійснення розшуку цього майна та витребування його у третіх осіб, оскільки, як зазначено вище, це майно вибуло з власності боржника на підставах, законність яких ні ким не оспорювалась, а скаржником не надано доказів щодо незаконності відчуження такого майна.

Щодо відсутності трьох транспортних засобів суд зазначає, що навантажувач телескопічний дизельний Manitou тип MLT 731 серії С-Е2, реєстраційний номер НОМЕР_8 , заводський номер 250194, 2008 року випуску проданий Приватному підприємству, що повністю належить іноземному інвестору "Овас" 16.06.2014 року до порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол"; напівпричіп самоскид НЕФАЗ 8560-82-02, реєстраційний номер ВК 6318 XX, шассі XIF8560E080015966, 2008 року випуску проданий СТОВ Агрофірма "МАЯК" до порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол".

Про вказані обставини ліквідатором повідомлено Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" рекомендованим листом від 09.07.2019 року. Первинні документи по реалізації зазначеного майна у ліквідатора відсутні.

Стосовно відсутності автомобіля МАЗ 5334, вантажного С паливоцистерна, 1981 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шассі 26644, як вбачається з матеріалів справи зазначений автомобіль реалізовано 14.11.2019 року з аукціону про що підтверджує протокол № 01-11/19, кошти виручені з продажу будуть перераховані позачергово заставному кредитору Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" у відповідності до ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Положення ст. ст. 73, 76, 77 ГПК України визначають поняття належні та допустимі докази в господарському процесі.

Скаржником не надано як господарському суду, докази незаконного відчуження майна боржника в період до порушення провадження у справі про банкрутство.

Спонукання зі сторони скаржника ініціювати ліквідатору оскарження правочинів та вимагати повернення майна не містить правового обґрунтування.

В даному випадку має місце розбіжність між, правовими позиціями скаржника та ліквідатора на зміст правочинів та відповідність їх положенням законодавства.

Твердження про неможливість оспорення правочинів з відчуження майна скаржником, а наявність такої компетенції виключно у ліквідатора як представника власника майна (відчужувача) не відповідає дійсності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено: "Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)".

Таким чином, скаржник володів (і володіє) можливостями та підставами, за наявності обґрунтування, звернутись до суду з позовом про оспорення правочинів за участі боржника.

Суд зазначає, що скаржником не враховано вимоги ч. 3 ст. 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" які визначають, що: під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

В разі незгоди з рішенням ліквідатора банк вправі самостійно звернутися до суду про визнання правочинів купівлі-продажу недійсними у відповідності до ст. 20 ГПК України.

Про можливість самостійного звернення заставодержателем до суду про визнання правочинів купівлі - продажу не дійсним підтверджує судова практика по справі № 5004/1039/11 рішення господарського Волинської області від 15.08.2011 року та постанова Вищого господарського суду України від 22.05.2012 року.

Окрім того, суд зауважує, що відчуження вказаного скаржником майна відбулося боржником до порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол". У свою чергу Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" як заінтересована сторона не вчиняло будь-яких дій щодо повернення вказаного майна. Також, слід зазначити, що скаржник повідомив ліквідатора боржника про вказане майно лише у 2019 році, в той час як справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" порушена у 2015 році, тобто, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" упродовж спірного п`ятирічного періоду не реалізовувало свої повноваження щодо контролю за заставним майном та не проводило перевірки його наявності.

Щодо посилання Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на порушення ліквідатором боржника ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", а саме безпідставного отримання ліквідатором боржника будь-яких грошових коштів, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що безпідставними є твердження скаржника щодо неправомірності розподілу коштів в розмірі 210 000 грн. 00 коп., що надійшли на ліквідаційний рахунок.

Як зазначалось вище, процедура банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" регулюється положеннями ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", що не визначає обов`язку створення комітету кредиторів.

Крім цього, вимоги про надання звітів (про поточне виконання повноважень ліквідатора) від учасників справи не надходили.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом" визначено, що: Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п`ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

З огляду на вказане, доводи скаржника щодо витрачання ліквідатором коштів на витрати процедури, які визначені Закону України "Про відновлення платоспроможності божника або визнання його банкрутом", є безпідставними.

В свою чергу звіт про понесені господарські витрати в ході проведення ліквідаційної процедури Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" затверджений комітетом кредиторів 18.11.2019 року.

Окрім того, як вбачається з протоколу зборів комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Хол" на погашення заборгованості по оплаті голови ліквідаційної комісії спрямовано 18 024 грн. 18 коп., в той час як скаржник зазначає 210 000 грн. 00 коп.

За приписами ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутств, відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого; зловживання правами арбітражного керуючого; подання до суду неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, не доведеність скаржником належними та допустимими доказами порушення дії та бездіяльності ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Хол", суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Сокотуна В.А. та усунення останнього від виконання обов`язків ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Хол".

Окрім того, відповідно до ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутств не передбачає таку дію як усунення ліквідатора від виконання обов`язків, а може лише відсторонити останнього.

З 21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства (Із змінами, внесеними згідно із Законами № 132-IX від 20.09.2019, № 145-IX від 02.10.2019), Прикінцевими та Перехідними Положеннями якого встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнані такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441).

Відповідно до перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 07.11.2019 року, зокрема запропоновано усім учасникам процесу забезпечити подання до канцелярії суду своїх письмових пояснень щодо розгляду судом скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Хол" Сокотуна В.А. та заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи з врахуванням норм Кодексу України з питань банкрутства до 13.11.2019 року.

Проте Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" не подано до суду клопотання, яким останній врахував норми Кодексу України з питань банкрутства.

Вказані обставини є окремою підставою для відмови у задовленні вимоги про усунення арбітражного керуючого Сокотуна В.А. від обов`язків ліквідатора боржника.

Керуючись ст. ст. 28, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про скасування аукціону та призначення експертизи - відмовити.

2. У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на дії та бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Хол" Сокотуна В.А., його усунення від виконання обов`язків ліквідатора боржника та призначення нового ліквідатора - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду, через місцевий суд, що її постановив, протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвалу направити всім учасникам провадження у справі.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/ .

Ухвала підписана 17.12.2019 року.

Суддя Войтюк В.Р.