ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. Справа№ 910/9542/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРДІФАСТ"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 р. (повний текст складено 02.10.2019 р.)

у справі № 910/9542/19 (суддя - Ягічева Н.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст"

про стягнення 227 064,00 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" про стягнення 227 064,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору підряду № 31-1/08-18 від 31.08.2018 р. здійснив відповідачу (підряднику) переплату авансових платежів на суму 227 064,00 грн., які у добровільному порядку після здачі обсягів виконаних робіт, підрядником не були повернуті.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2019 р. у справі № 910/9542/19 позов задоволено: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" 227 064,00 грн. боргу та 3 405,96 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено використання сплачених позивачем при виконанні умов договору підряду № 31-1/08-18 від 31.08.2018 р. авансових платежів за цільовим призначенням у повному обсязі, у зв`язку з чим такі кошти підлягають поверненню замовнику.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач вказував, що договором підряду № 31-1/08-18 від 31.08.2018 р. не передбачено повернення переплачених позивачем (замовником) коштів, тож відповідач не може бути примусово зобов`язаний їх повернути. Також апелянт посилався на неотримання від позивача претензії з такими вимогами.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Дідиченко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 05.12.2019 р.

26.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 р., у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

04.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання та подати пояснення.

У судовому засіданні 05.12.2019 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи, що обставини, викладенні в клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи, жодним чином не підтверджені та за висновками суду неявка його представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів залишила клопотання без задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.08.2018 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Перший столичний хлібозавод" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хардіфаст" (підрядник) укладено договір підряду № 31-1/08-18 (договір), відповідно до умов якого підрядник за завданням замовника, на свій ризик, зобов`язувався виконати і здати замовнику роботи з влаштування тротуарної плитки біля будівлі АБК ТОВ "Перший столичний хлібзавод" в с. Нові Петрівці Вишгородського р-н., Київської обл. Нове будівництво, а замовник зобов`язувався прийняти роботи і оплати їх на умовах цього договору.

Сторони узгодили, що договірна ціна робіт складає 272 936,00 грн. Загальна вартість робіт визначається після їх завершення та прийому замовником за актом приймання-передачі виконаних робіт (п. 4.1 договору).

За умовами пункту 4.2 договору розрахунок видів та вартості робіт надано в кошторисі до цього договору та включає ПДВ. Оплата за цим договором здійснюється замовником підряднику платіжними дорученнями на поточний рахунок підрядника у національній валюті України: оплата авансу в розмірі 100 % від кошторису за 3 дні перед початком виконання робіт; всі наступні розрахунки виконуються протягом 5 банківських днів після підписання проміжних актів прийому-передачі виконаних робіт.

Сторонами узгоджено договірну ціну на будівництво укладки тротуарної плитки і зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва на суму 272 936,00 грн.

В рахунок оплати підрядних робіт замовник здійснив платежі в розмірі 500 000,00 грн., а саме: 200 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 293 від 06.11.2018 р.; 70 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 313 від 12.11.2018 р.; 230 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 652 від 12.11.2018 р.

В результаті проведених розрахунків між сторонами, виявилося, що зі сторони замовника допущено переплату у розмірі 227 064,00 грн. (500 000,00 грн. - 272 936,00 грн.).

Тож, після закінчення будівельних робіт підрядник утримує без встановлених підстав кошти у розмірі 227 064,00 грн.

03.07.2019 р. замовник звернувся до підрядника з претензійним листом № 534, в якому просив повернути залишок коштів у розмірі 227 064,00 грн. протягом 7 календарних днів з моменту отримання даного листа. Відправлення вказаного листа підтверджується фіскальним чеком від 04.07.2019 р.

Утім у добровільному порядку підрядником кошти не повернуті.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За приписами частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття, або збереження майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 р. у справі № 922/1136/13 та від 25.02.2015 р. у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2018 р. у справі № 904/5844/17.

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз вказаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 24.09.2016 р. у справі № 6-122цс14).

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів у загальному розмірі 227 064,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, а отже відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно утримані кошти у сумі 227 064,00 грн. і позовні вимоги підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно відсутності механізму повернення сплаченої суми за договором, не приймаються судом до уваги, оскільки такий механізм передбачений главою 83 розділу ІІІ Книги П`ятої Цивільного кодексу України.

Колегія суддів також зазначає, що договірна ціна робіт була визначена в обсязі 272 936,00 грн. На цю суму підрядник виконав роботи і здав їх замовнику, тож утримання підрядником 227 064,00 грн. після припинення зобов`язань виконанням не є результатом ощадливого ведення підрядником робіт, тому положення статті 845 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню. Утримувані підрядником кошти, в силу положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, як такі, що утримуються ним безпідставно, без обов`язку зустрічного надання, і становлять безпідставне збагачення підрядника за рахунок замовника, тому підлягають поверненню замовнику. При цьому обов`язок повернути вказані кошти виник у підрядника з моменту проведення остаточних розрахунків з замовником і здачі-прийняття йому підрядних робіт.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вірного по суті рішення від 24.09.2019 р. у справі № 910/9542/19.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРДІФАСТ" на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 р. у справі № 910/9542/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2019 р. у справі № 910/9542/19 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9542/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.12.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко