СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Справа № 922/2941/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача Єфременко О.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія КС №6537/10 від 23.03.2018 р.; довіреність №14-192 від 17.05.19;

відповідача Дерев`янко В.М., паспорт серія НОМЕР_1 від 20.04.98;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.3611) на рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 (суддя Ольшанченко В.І., повний текст складено 11.11.2019) у справі №922/2941/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області (Харківська обл., м. Зміїв)

про стягнення 99132,59 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області (відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 99132,59 грн, у тому числі: пеню у сумі 74010,20 грн; 3% річних у сумі 5608,42 грн. та інфляційні втрати у сумі 19513,97 грн., за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №2029/16-БО-32 від 15.12.2015.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.6.1 договору №2029/16-БО-32 від 15.12.2015, не своєчасно виконав свої зобов`язання з оплати поставленого у період з січня по березень 2016 природного газу, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.230 Господарського кодексу України та пеню на підставі п.8.2 договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.11.2019 у справі №922/2941/19 в позові відмовлено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 37005,10 грн, 3% річних у сумі 5608,42 грн, інфляційні втрати у сумі 19513,97 грн. В решті позову, а саме в частині стягнення пені у розмірі 37005, 10 грн. - відмовлено.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, з посиланням на їх обґрунтованість та арифметичну вірність здійсненого позивачем розрахунку.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені, господарський суд Харківської області зазначив, що позивачем правомірно нарахована пеня згідно п.8.2 договору, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідному періоді прострочення. Однак, розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 50%, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення та зменшив заявлену до стягнення пеню на 50% (стягнув з відповідача пеню в розмірі 37005,10 грн.).

Зменшуючи розмір пені на 50%, суд першої інстанції врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (сплата основного боргу в повному обсязі), не тривалий час прострочення, неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань, майновий стан підприємства відповідача.

Позивач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача пені в розмірі 37005,10 грн. Просить прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин ст.233 Господарського кодексу України, не врахував інтереси позивача, а також те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні з невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням Позивач вважає, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та скрутне фінансове становище останнього не є винятковим випадком для зменшення розміру неустойки.

В судовому засіданні 12.12.2019 представник позивача підтримав вказані доводи апеляційної скарги.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів позивача заперечує та зазначає, зокрема, про те, що ним повністю сплачено основний борг, а затримки в оплаті були викликані відсутністю грошових коштів на рахунках підприємства. У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 12.12.2019 відповідач просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області, в якому просило суд стягнути з відповідача борг у загальній сумі 99132,59 грн, у тому числі: пеню у сумі 74010,20 грн; 3% річних у сумі 5608,42 грн. та інфляційні втрати у сумі 19513,97 грн., за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №2029/16-БО-32 від 15.12.2015.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.11.2019 у справі №922/2941/19 в позові відмовлено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Зміїв-тепло" Зміївської районної ради Харківської області на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 37005,10 грн, 3% річних у сумі 5608,42 грн, інфляційні втрати у сумі 19513,97 грн. В решті позову, а саме в частині стягнення пені у розмірі 37005, 10 грн. - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні 50% пені у розмірі 37005,10 грн., у зв`язку із задоволенням судом першої інстанції клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин сторін положень ст.233 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50% (а.с.91-95).

В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач вказав на наступні обставини:

-відповідачем повністю сплачено основний борг за поставлений у період з січня по березень 2016 природний газ до подання позивачем цього позову;

-прострочення оплати було незначним та спричинено несвоєчасними розрахунками бюджетних організацій та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв`язку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями;

-підприємство відповідача є збитковим; на підтвердження скрутного фінансового становища відповідач надав виписку з особового рахунку в АТ «Укрсиббанк» за період з 18.10.2019 по 23.10.2019, відповідно до якої залишок коштів на рахунку підприємства складає 438,83 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями частини 1 статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судова колегія враховує ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання, в тому числі те, що станом на час звернення до суду з цим позовом зобов`язання за договором №2029/16-БО-32 від 15.12.2015 в частині сплати основного боргу виконано відповідачем повністю.

Аналізуючи причини прострочення відповідачем оплати за поставлений газ, слід прийняти до уваги наступне.

За умовами п.1.2 договору, поставлений природний газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Відповідач є підприємством комунальної форми власності; прострочення виконання зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства.

Основним фінансовим джерелом відповідача, з якого проводиться оплата за спожитий природний газ є грошові кошти від реалізації теплової енергії споживачам, платіжна дисципліна яких є незадовільною.

Скрутне фінансове становище відповідача підтверджується випискою з особового рахунку в АТ «Укрсиббанк» за період з 18.10.2019 по 23.10.2019, відповідно до якої залишок коштів на рахунку підприємства складає 438,83 грн. (96).

Судова колегія також враховує, що прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором зумовлене несвоєчасною компенсацією від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю.

Отже, скрутний матеріальний стан відповідача виник з об`єктивних причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором є наслідком обставин, які виникли з об`єктивних для нього причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що свідчать про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач зазнав збитків.

Судова колегія також приймає до уваги, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є задоволення потреб споживачів, в тому числі населення, бюджетних установ та організацій у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

Таким чином, сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії.

Колегія суддів, враховуючи фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання ним умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь виконання зобов`язання (повну оплату основного боргу до подання позивачем позову) та особливості бюджетного фінансування, беручи до уваги необхідність стимулювання неухильного виконання зобов`язань, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%.

Доводи апелянта про те, що тяжкий фінансовий стан не є підставою для зменшення розміру пені, не можуть свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено судом в сукупності з іншими обставинами.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не врахував його інтереси, зменшуючи розмір пені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції проаналізовані та враховані обставини, визначені в ст. 223 ГК України, ч. 3 статті 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК України, та зменшено розмір пені на 50%.

Стягнення 50 % від заявленої в позові до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені та штрафу як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 37005,10 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків господарського суду Харківської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року у справі №922/2941/19 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення

Рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 року у справі №922/2941/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.12.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя А.М. Білецька

Суддя Н.В. Гребенюк