РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.12.2019Справа № 910/13043/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція», м. Київ

про стягнення 961 660, 35 грн,

Представники:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: Банцер О.В., довіреність б/н від 20.06.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» про стягнення 961 660, 35 грн, у тому числі: 810 500,09 грн - основного боргу, 142 232, 57 грн - пені, 7 321, 60 грн - 3% річних та 1 606,09 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №1321120 від 04.02.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.09.2019 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначив на 28.10.2019.

10.10.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Будеволюція» просить закрити провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 810 500,09 грн, у зв`язку зі сплатою вказаної суми заборгованості після відкриття провадження у справі, а також зазначає про безпідставність нарахованого позивачем розміру пені та заявляє клопотання про зменшення штрафних санкцій.

24.10.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підтверджує факт оплати відповідачем основної суми боргу та надає пояснення, що у зв`язку з помилковим нарахуванням пені, за перерахунком позивача розмір пені становить 86 596,03 грн, при цьому період нарахувань не змінився. Крім того, позивач просить суд повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 834,55 грн.

У судовому засіданні 28.10.2019 оголошено перерву до 25.11.2019 у порядку ст. 216 ГПК України.

15.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач підтримує клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

25.11.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2019 на підставі ст. 216 ГПК України.

У судове засідання 16.12.2019 з`явився представник відповідача та підтримав заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача до суду не з`явився, проте подав до канцелярії суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з хворобою повноважного представника.

У задоволенні клопотання про перенесення судового засідання суд відмовив з підстав обмежених строків розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, зокрема, платіжного доручення №150/4965 від 25.09.2019, відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі здійснив оплату заборгованості за теплову енергію на суму 810 500,09 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Ураховуючи викладене, оскільки відповідачем заборгованість в розмірі 810 500,09 грн погашена після звернення позивача з цим позовом, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 142 232,57 грн - пені, 1 606,09 грн - інфляційних втрат та 7 321,60 грн - 3% річних, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» (абонент) було укладено договір №1321120 від 04.02.2019 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, для проведення пусконалагоджувальних робіт, на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1. договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

За змістом п. 2.3.2. договору абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Згідно п.п. 5.1., 5.3., 5.5. договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 до договору. При відсутності приладу обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2019 року (пункт 8.1. договору).

За умовами п. 8.3. договору припинення дії договору не звільняє абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Разом із договором №1321120 від 04.02.2019 на постачання теплової енергії у гарячій воді сторонами також було підписано ряд додатків до вказаного правочину.

Зокрема, відповідно до положень додатку №4 сторонами погоджено порядок розрахунків за теплову енергію.

Згідно п. 1 додатку №4 розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Пунктом 2 додатку №4 передбачено, що абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

При цьому, за умовами п.3 додатку №4, в разі, якщо абонент розраховується за показаннями приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця;

- у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

На виконання умов вказаного договору позивачем протягом березня-травня 2019 було здійснено постачання теплової енергії відповідачу на загальну суму 833 375,15 грн, про що складені відповідні акти приймання-передавання продукції №3/2019-1321120 від 31.03.2019 на суму 545 183,14 грн, №4/2019-1321120 від 30.04.2019 на суму 288 910,15 грн та №5/2019-13211120 від 31.05.2019 на суму -718,14 грн.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги наявність у березні 2019 переплати відповідача за спожиту теплову енергію в розмірі 22 875,06 грн, станом на дату звернення позивача до суду із даним позовом, за відповідачем обліковувалась заборгованість за договором №1321120 від 04.02.2019 на постачання теплової енергії у гарячій воді в розмірі 810 500,09 грн.

При цьому, відповідно до наданих до позову документів, відповідач розрахувався за поставлену в березні-травні 2019 року теплову енергію лише 25.09.2019.

Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 142 232,57 грн - пені, 1606,09 грн - 3% річних та 7321,60 грн - інфляційних втрат.

При цьому, судом прийнято до уваги пояснення позивача, викладені у відповіді на відзив, зокрема, що за перерахунком останнього розмір пені зменшився до 86 596,03 грн, однак вказані пояснення не є за своєю правовою природою заявою про зменшення позовних вимог чи відмовою від частини позовних вимог, оскільки відповідь на відзив підписана представником Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» Качкуровою С.В. за довіреністю №30/01/19-03 від 30.01.2019, зі змісту якої вбачається обмеження процесуальних прав представника, у тому числі заборони щодо відмови від позову чи подачі заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором №1321120 від 04.02.2019 на постачання теплової енергії у гарячій воді належним чином, поставивши відповідачу теплову енергію на загальну суму 833 375,15 грн. Однак, в порушення умов вказаного договору, відповідач розрахувався за поставлену теплову енергію з порушенням строків, передбачених правочином.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Пунктом 7 додаток №4 до договору №1321120 від 04.02.2019 на постачання теплової енергії у гарячій воді сторони погодили, що абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

При цьому, ст. 3 вказаного Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Здійснивши перерахунок пені у заявлений позивачем період, за розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 86 596,03 грн.

Водночас, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 000,00 грн, суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування поданого клопотання про зменшення пені відповідач зазначає, що ТзОВ «Будеволюція» є замовником будівництва багатоповерхових житлових будинків з об`єктами торговельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва, спорудження якого здійснюється на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:90:290:0002 у Дарницькому районі міста Києва.

Оскільки житловий будинок не прийнято в експлуатацію, у відповідача відсутні правові підстави стягувати з інвесторів житлового будинку компенсацію вартості спожитої теплової енергії. Проте, ТзОВ «Будеволюція» діяло в інтересах інвесторів, забезпечивши опаленням житловий будинок за власний рахунок.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені законодавчі норми, враховуючи нетривале прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, причини несвоєчасної сплати теплової енергії, а також погашення в повному обсязі основної суми заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій (пені) до 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат та встановив, що заявлені до стягнення суми у визначений позивачем період є обґрунтованими.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення 142 232,57 грн - пені, 1606,09 грн - 3% річних та 7 321,60 грн - інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

При цьому, за приписами частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи висновки суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 810 500,09 грн основного боргу внаслідок його погашення після пред`явлення відповідного позову до суду, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повернення з Державного бюджету України частини судового збору в розмірі 12 157,50 грн, сплаченого за подання відповідної позовної вимоги, проте станом на момент постановлення даного рішення відповідне клопотання позивачем не подано, тому підстави для повернення вказаної суми судового збору відсутні.

Крім того, щодо клопотання позивача про повернення зайво сплаченого судового збору в розмірі 834,55 грн, суд зазначає таке.

За приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Водночас, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи заяви про зменшення розміру позовних вимог, а також враховуючи, що пояснення про помилковий розрахунок розміру пені, викладені у відповіді на відзив, не є такою заявою з огляду на встановлення прямої заборони в довіреності №30/01/19-03 від 30.01.2019, судовий збір за позовні вимоги, викладені у позові, сплачений в розмірі не більшому ніж встановлений законом, а тому клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» в частині стягнення основного боргу в розмірі 810 500,09 грн - закрити.

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення 142 232,57 грн - пені, 1606,09 грн - 3% річних та 7321,60 грн - інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будеволюція» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, офіс 315/2; ідентифікаційний код 34284328) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ідентифікаційний код 40538421) 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. - пені, 1 606 (одну тисячу шістсот шість) грн 09 коп. - 3 % річних, 7 321,60 (сім тисяч триста двадцять одну) грн 60 коп. - інфляційних втрат та 433 (чотириста тридцять три) грн 92 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 19.12.2019.

Суддя В.В. Бондарчук