РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/7447/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрорибторг";

до Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області,Черкаській та Чернігівській областях (відповідач 1);

Державного агентства водних ресурсів України (відповідач 2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Бортницьке міжрайонне управління водного господарства ім. Гаркуші;

про визнання договору оренди укладеним.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Дюбко С.П.

Представники:

Від позивача: не з`явилися;

Від відповідача 1: Шлейченко Ж. В., представник, довіреність № 20 від 10.06.2019 р.;

Від відповідача 2: Павлюк І. Я., представник, довіреність № 7003/5/11-19 від 26.11.2019 р.;

Від третьої особи: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрорибторг" з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (відповідач 1) та Державного агентства водних ресурсів України про визнання договору оренди № 837 від 29.05.2009 року укладеним на новий строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі № 910/7447/19 та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, розгляд справи призначено на 11.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 року відкладено підготовче засідання до 11.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2019 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Бортницьке міжрайонне управління водного господарства ім. Гаркуші, підготовче засідання відкладено до 10.09.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 року відкладено підготовче засідання до 24.09.2019 року.

До господарського суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях надійшло повідомлення про реорганізацію Регіональних відділень Фонду державного майна України, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 року № 786 утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, яке є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Також у підготовчому засіданні 15.10.2019 року представником позивача подане клопотання про заміну неналежного відповідача 1 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 року замінено відповідача 1 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (03039, пр.-т. Голосіївський, 50, ідентифікаційний код 19028107) на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області,Черкаській та Чернігівській областях (03039, пр.-т. Голосіївський, 50, ідентифікаційний код 43173325), закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/7447/19 до судового розгляду по суті на 31.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 року відкладено слухання справи по суті до 05.12.2019 року.

У судовому засіданні 05.12.2019 оголошено перерву в слуханні справи по суті до 12.12.2019 р.

Представники від відповідача 1 та від відповідача 2 у судовому засіданні 12.12.2019 р. проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у своїх письмових поясненнях по суті справи.

Позивач у судове засідання 12.12.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ

29 травня 2009 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ТОВ «БКТ Фортуна» (правонаступник ТОВ «Агрорибторг») укладено договір оренди № 837 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (надалі - договір). Договір укладений на 2 роки 360 днів і діяв до 24 травня 2012 року.

Предметом договору є строкове платне користування окремим індивідуально визначеним майном - будівлею насосної станції № 10-11-12 загальною площею 102,6 кв. м, басейном добового регулювання насосної станції на № 10-11-12 об`ємом 30,06 тис. м3 та трансформаторною підстанцією, що розташовані за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Велика Олександрівка та перебувають відповідно до пункту 1.1 вищезазначеного договору на балансі Бортницького міжрайонного управління водного господарства ім. Гаркуші М.А.

Додатковими угодами було неодноразово пролонговано термін дії договору.

Відповідно до останнього додаткового договору від 23.04.2018 № 4 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого майна), що належить до державної власності, термін дії основного договору був продовжений ще на 1 рік, а саме до 18.04.2019.

Пунктом 10.4 договору встановлений порядок продовження його дії. Так обов`язковими умовоми для пролонгації договору є:

- відсутність заяви однієї із сторін про припинення договору протягом одного місяця після закінчення строку його чинності;

- обов`язкова наявність дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (Державне агентство водних ресурсів України).

- наявність додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною договору.

Листом від 21.01.2019 № 45-08-3 12 Регіональне відділення звернулося до органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди - Державного агентства водних ресурсів України з проханням надати свої висновки щодо можливості продовження терміну дії договору.

Листом від 13.02.2019 №702/4/7/11-9 Державне агентсво водних ресурсів повідомило Регіональне відділення про відсутність наміру продовжувати термін дії вищезазначеного договору у звязку із наміром балансоутримувача використовувати майно для власних господарських потреб (у зв`язку із збільшенням об`єму подачі води для потреб зрошення).

Приймаючи до уваги заперечення органу, уповноваженого на управління державним майном та заперечення балансоутримувача викладені у листі від 19.02.2019 № 50-08-885 Регіональне відділення повідомило позивача про припинення строку дії договору у відповідності до пункту 10.4. договору.

Обгрунтовучи свої позовні вимоги позивач посилався на ч. 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч. 1 статті 777 ЦК України, вказуючи про наявність у нього переважного права на укладання договору оренди на новий строк.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 759 ЦКУ за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 763 ЦКУ договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі статтею 764 ЦКУ, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Такі саме умови містить п. 10.4 договору оренди від 29.05.2009 № 837.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому, такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Волевиявлення орендодавця щодо припинення договору у зв`язку з закінченням строку його дії 18.04.2019 і небажання продовжувати орендні відносини підтверджується його листом від 19.02.2019 № 50-08-885, який в межах встановленого законом і протягом місячного строку надіслано та вручено позивачу.

Оскільки на момент закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, такий договір вважається припиненим.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення строку договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Згідно з частиною 1 статті 777 ЦКУ наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після закінчення строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Враховуючи вище наведене, реалізація орендарем його переважного права перед іншими претендентами на оренду цього ж майна після закінчення строку дії договору оренди можлива лише у разі наявності у орендодавця наміру подальшої передачі цього майна в оренду і виключно шляхом укладення нового договору оренди у порядку, передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Таким чином, доводи позивача щодо відсутності письмового попередження орендаря власником майна за три місяці до закінчення строку дії договору про наміри використання майна у власній діяльності, а також необхідності продовження строку дії договору на підставі приписів частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та частини 1 статті 777 ЦК України є помилковими, оскільки наявність чи відсутність повідомлення про наміри використовувати майно у власних потребах не спростовують факту закінчення строку дії договору та небажання орендодавця його продовжувати, а вказані позивачем норми встановлюють можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних з ними умов, а не автоматичного і беззаперечного продовження договору оренди, як вважає позивач.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Отже, із врахуванням всіх вищевикладених обставин, вимоги позивача про визнання договору оренди укладеним на новий строк є безпідставними, не підтверджуються матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2019 р.

Суддя О.В. Мандриченко