ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа №914/426/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Данко Л.С.

Кравчук Н.М.

секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова № 4011 від 30.08.2019 (вх. ЗАГС 01-05/3260/19 від 02.09.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2019 (суддя Березяк Н.Є., повний текст винесено та підписано 07.08.2019)

у справі №914/426/19

за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м.Львів

про стягнення 147 771, 17 грн.

За участю представників від:

позивача: Безушко О.І. - адвокат;

відповідача: Мачічка О.О. - адвокат;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.07.2019 в справі №914/426/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При цьому суд першої інстанції вказав, що ТОВ «Львівгаз збут» не отримало надмірно сплачених коштів від КЕВ м. Львова при проведенні останнім розрахунків по Договору на постачання природного газу від 22.02.2017 року № 35ALvz127-17, оскільки позивачем сплачено кошти в мажах суми, визначеної умовами договору з врахуванням додаткової угод № 3 від 29.03.2017 р. до даного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2019 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю.

При цьому зазначив, що при проведенні розрахунків за березень 2017 р. було помилково проведено оплату постачання 365 124 куб м. газу за ціною 10 170,72 грн ( з ПДВ) за 1000 куб. м. газу, що не відповідає умовам додаткової угоди № 3 від 29.03.2017 р., де передбачено ціну на газ 9 768,72 грн (з ПДВ) за 1000 куб. м., з 01.03.2017 р. Не приведення ціни за одиницю товару у відповідність до договірних зобов`язань на постачання природного газу у березні 2017 року призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів унаслідок завищення вартості отриманих товарів у сумі 147 771,17 грн, що зафіксовано в акті аудиту проведеного Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту від 21.12.2017 року № 234/5/61. На думку апелянта, судом першої інстанції було не належним чином досліджено обставини справи та не взято до уваги вищевказані обставини.

Відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, зазначив про відсутність підстав вважати, що ТОВ «Львівгаз збут» отримало надмірно сплачені кошти від КЕВ м. Львова, адже, відповідно до акту передачі природного газу від 31.03.2017 р. у березні 2017 р., відповідач передав позивачу природний газ в кількості 365 124 куб.м. на загальну суму 3 566 794,12 грн з ПДВ за ціною 9 768, 72 грн, що відповідає умовам додаткової угоди № 3 від 29.03.2017 р. та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянта підримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

В свою чергу, представник відповідача, в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 та від 11.11.2019 суд двічі вимагав від позивача оригінали документів, які додані до позовної заяви, для огляду в судовому засіданні та належним чином завірені копії , оскільки такі не завірені у встановленому законом порядку. Однак позивач вимог ухвал суду не виконав.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що оригінали договору на постачання газу від 22.02.2017 року № 35 ALV 127-17 та додаткових угод у нього відсутні, оскільки вилучені слідчими органами, крім аудиторського звіту. Однак доказів вчинення таких дій не подано.

Натомість належним чином засвідчені копії договору на постачання газу від 22.02.2017 року № 35 ALV 127-17 та додаткових угод, платіжних доручень подав представник Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут.

Позивач на виконання вимог ухвал суду не надав належним чином завіреного повного тексту аудиторського звіту від 21.12.2017.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Як встановлено судами, між Квартирно експлуатаційним відділом м. Львова (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (постачальник) укладено Договір від 22.02.2017 р. №35ALvz127-17 про постачання природного газу (а.с.12-16), згідно умов якого (п. 1.1.2 Договору) постачальник зобов`язувався передати у власність споживачу 1 880 000 куб. м. природного газу в період з січня по березень 2017 року, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість природного газу у розмірах, строки, порядку, що визначені договором.

Відповідно п.3.2 Договору, ціна газу становила 7 379,83 грн. за 1000 куб. м., крім того ПДВ 1475,97 грн, всього з ПДВ 8855,80 грн. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що ціна може змінюватися протягом дії договору шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Так, 27.02.2017 р. Квартирно експлуатаційним відділом м. Львова та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» підписано додаткову угоду №1 до Договору на постачання природного газу від 22.02.2017 р., якою перебачено підвищення з 01.02.2017 р. ціни за одиницю товару до 9 741,38 грн з ПДВ (а.с.17).

Додатковою угодою № 2 від 03.03.2017 р. до Договору на постачання природного газу від 22.02.2017 р., перебачено підвищення з 01.02.2017 р. ціни за одиницю товару до 10 170,72 грн з ПДВ(а.с. 18).

Додатковою угодою № 3 від 29.03.2017 р. до Договору на постачання природного газу від 22.02.2017 р., перебачено підвищення з 01.03.2017 р. ціни за одиницю товару до 9 768,72 грн з ПДВ(а.с. 19).

В період з 01.01.- 31.03.2017 р. споживач спожив природнього газу в обсязі 1 623 230 куб. м. а саме: у січні 705 436 куб. м. за ціною 8855, 8 грн (з ПДВ) за 1000 куб. м. газу у сумі 6 247 2000,11 грн; у лютому - 552 670 куб. м за ціною 10 170,72 грн (з ПДВ) за 1000 куб. м газу у сумі 5 621 051,81 грн; у березні 365 124 куб. м за ціною 9 768,72грн (з ПДВ) за 1000 куб. м газу у сумі 3 566 794,12 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, згідно яких ціна природного газу з 01.03.2017 р. становила 8 140,60 грн за 1000 куб. м, крім того ПДВ - 1 628,12 грн., всього з ПДВ - 9 768,72 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі природного газу від 31.03.2017 р. № ЗЛВ00025770, відповідач передав у власність споживачу природний газ в кількості 365 124 куб. м. природного газу за ціною 8 140,60 грн (без ПДВ) за 1000 куб. м газу (а.с.37).

Відтак, ціна газу із ПДВ = ціна газу (без ПДВ) + ПДВ (20 %) = 8 140,60 грн. + 1 628,12 грн. = 9 768,72 грн. Дана сума відповідає умовам додаткової угоди № 3 від 29.03.2017 р.

Знову ж таки, відповідно до акту прийому-передачі природного газу від 31.03.2017 р. № ЗЛВ00025770 в березні 2017 року відповідач передав споживачу природний газ в кількості 365 124 куб. м на загальну суму (із ПДВ) - 3 566 794,12 грн.

Відтак, ціна газу із ПДВ = загальна сума із ПДВ / кількість газу = 3 566 794,12 грн. / 365 124 куб. м = 9 768,72 грн, що відповідає умовам додаткової угоди № 3 від 29.03.2017 р.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Львівгаз збут» не отримало надмірно сплачених коштів від КЕВ м. Львова при проведенні останнім розрахунків по Договору на постачання природного газу від 22.02.2017 року № 35ALvz127-17, оскільки позивачем сплачено кошти в мажах суми, визначеної умовами договору з врахуванням додаткової угод № 3 від 29.03.2017 р. до даного договору.

Суд не бере до уваги копію аудиторського звіту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 20-24), оскільки такий в порядку ст. 91 ГПК України не завірений, а представник позивача не обгрунтував неможливість подання суду належним чином засвідченого повного тексту аудиторського звіту, оригінал якого, як пояснив позивач, знаходиться в нього.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не наведено підстав для скасування судового рішення першої інстанції, а відтак в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 31.07.2019 у справі №914/426/19 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3. Порядок та строки оскарження встановлені ст. ст. 288,289 ГПК України.

Головуючий -суддя Кордюк Г. Т.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.12.2019