ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"10" грудня 2019 р. Справа№ 910/3540/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про призначення судової експертизи та витребування матеріалів реєстраційної справи

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019

у справі № 910/3540/19 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест"

2) Приватного нотаріуса Незнайка Євгена Вікторовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_1

про визнання документів недійсними та зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи:

від позивача: Любченко А.В., довіреність № б/н від 01.03.19

від відповідача-1: не з`явились

від відповідача-2: Різник О.О., ордер серія КВ №824459 від 06.12.19

від третьої особи: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі № 910/3540/19 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі № 910/3540/19 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також до апеляційної скарги представник позивача додає клопотання про призначення почеркознавчої судової експертизи та заяву про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову, а саме витребувати у Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб - підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест".

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019, справа № 910/3540/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Зубець Л.П., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2019 у справі № 910/3540/19. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду заявлених скаржником клопотань в судовому засіданні, встановлено процесуальний строк для подання іншим учасникам справи своїх заперечень, міркувань щодо клопотання про призначення почеркознавчої судової експертизи, заяви про витребування реєстраційної справи. Також встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 25.11.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2019 розгляд справи призначено на 10.12.2019.

В судовому засіданні 10.12.2019 представник позивача підтримав заявлені клопотання, а також уточнив, що заява про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову за своєю суттю є клопотанням про витребування документів, а тому просив розглядати її з урахуванням даних уточнень.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 10.12.2019 заперечував проти задоволення клопотань. Крім того, вказував на те, що в суді першої інстанції представник позивача клопотання про призначення експертизи не заявляв, більше того, представник позивача посилався на відсутність необхідності призначення саме судової експертизи.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін щодо заявлених скаржником клопотань, дослідивши матеріали справи та розглянувши доводи цих клопотань на предмет їх обґрунтованості, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для призначення у даній справі почеркознавчої судової експертизи та витребування матеріалів реєстраційної справи, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.

Згідно зі ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Як визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду.

Відповідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, судова експертиза призначається за наявності визначених ст. 99 ГПК України сукупності умов лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях, та питання її призначення повинне вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, обґрунтовуючи підстави пред`явленого позову у даній справі, посилався на обставини фальсифікації підпису директора ТОВ "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" ОСОБА_3 (змінено прізвище на ОСОБА_4).

Позивачем під час вирішення спору у суді першої інстанції надано висновок експерта №9312 від 07.06.2019 за результатами почеркознавчої експертизи, складений експертом Незалежного інституту експертиз Панчошніком І.З., згідно із яким підпис від імені ОСОБА_3 , на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року, і "Укртранс інвест" від 09 листопада 2016 року, протоколі №7/5-1 Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" від 07 листопада 2016 та Статуті ТОВ "Укртранс інвест" (нова редакція) вчинений не ОСОБА_3 , а іншою особою, з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що він складений за результатами дослідження електрофотокопій статуту, договору купівлі-продажу, статуту ТОВ "Укртранс інвест" та вільних зразків підпису ОСОБА_3 , що наявні на електрофотокопіях рахунку-акту, сторінки Генеральної угоди про надання послуг, тощо.

Таким чином, надаючи вказаний доказ в підтвердження доводів щодо фальсифікації підпису, позивачу було відомо про проведення експертного дослідження саме на підставі фотокопій документів.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до положень Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Місцевий господарський суд, в порядку ст. 86 ГПК України, оцінивши висновок експерта №9312 від 07.06.2019, дійшов висновку про недопустимість вказаного доказу, оскільки експертиза за замовленням позивача проводилась на підставі електрофотокопій документів, наданих на дослідження (договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Укртранс інвест" від 09.11.2016, протоколу №7/5-1, Статуту), відсутні експериментальні зразки підписів, до висновку не додано вільних та умовно-вільних зразків. Відсутність належних і допустимих доказів підроблення підпису, - стала підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, зокрема, в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом будо поставлено перед учасниками справи питання щодо призначення судової експертизи у даній справі, однак, представник позивача зазначив про недоцільність її призначення та просив суд розглядати справу без проведення судової експертизи за наявними в матеріалах справи документами.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Захищене статтею 6 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Європейський суд з прав людини розглядає реалізацію принципу змагальності крізь призму забезпечення рівності прав учасників судового розгляду, тобто за цієї позиції обвинувачення і захист діють на одному рівні, під контролем відносно пасивного суду.

Принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/2017/17 від 30.05.2018).

Разом з цим, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За приписами ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісної поведінки лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

По суті згаданий принцип римського права venire contra factum proprium є вираженням equitable estoppel - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Аналогічної правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах у справі № 917/803/18 від 15.05.2019; у справі № 904/3831/18 від 19.09.2019; у справі № 904/3315/18 від 24.10.2019.

Таким чином, звертаючись з клопотання про призначення експертизи у даній справі в суді апеляційної інстанції, позивач фактично в порушення вищенаведеного принципу, який на переконання колегії суддів підлягає застосуванню у даній справі, здійснює зміну своєї процесуальної поведінки після висловлення судом правової позиції щодо недопустимості поданого стороною доказу. Тобто апелянт неналежним чином використавши процесуальне право на подання доказів (подавши недопустимий доказ) намагається виправити вказані недоліки шляхом пред`явлення клопотання про призначення судової експертизи, призначення якої заперечував під час вирішення спору судом першої інстанції.

Подання позивачем недопустимого доказу в суді першої інстанції, в контексті приписів ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 14 ГПК України, не може бути підставою для задоволення заявленого в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи.

При цьому, у випадку призначення експертизи, висновок експерта буде фактично новим доказом у справі, який не досліджувався судом першої інстанції, тоді як, у відповідності до частини 3 статті 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і суперечить вимогам статті 6 Конвенції стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 922/2716/17 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що суду слід виходити з того, що при призначенні судової експертизи, як процесуальної дії суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованою. При цьому призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставного збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції (п. 18).

Колегія суддів, серед іншого, зауважує, що за змістом пункту 2 частини 1 статті 99 ГПК України призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду в разі надання стороною висновку експерта, який викликає обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, тоді як, з матеріалів справи вбачається те, що позивач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, а підставою для його відхилення судом було саме недопустимість цього доказу в контексті ст. 77 ГПК України.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія Північного апеляційного господарського суду не знайшла правових підстав для задоволення заявленого позивачем клопотання про призначення у даній справі судової експертизи.

Щодо поданого скаржником клопотання про витребування додаткових доказів (згідно уточнень в судовому засіданні представника позивача щодо заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову - а.с. 130-132 том ІІ) апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії документів, які просить витребувати позивач, а сумнівів щодо відповідності цих копій жодною із сторін не висловлено. Крім того, у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення клопотання про проведення експертизи необхідності у витребування оригіналів реєстраційної справи не вбачається.

Також не заслуговують уваги бездоказові твердження позивача про те, що клопотання про витребування оригіналів документів не було ним заявлено в суді першої інстанції з мотивів наявності у сторони інформації про вчинення слідчими органами дій із витребування оригіналів реєстраційної справи. Поданий в суді апеляційної інстанції лист Шевченківського управління поліції МВС України ГУ Національної поліції у місті Києві від 09.04.2019 не може бути достатнім доказом в розумінні ст. 79 ГПК України в підтвердження обставин поважності причин неподання заявленого клопотання.

Керуючись ст. ст. 81, 99, 234 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" про призначення експертизи.

2. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙНФРЕЙТ УКРАЇНА" про витребування у Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс інвест"

3. Копію ухвали Північного апеляційного господарського суду надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

Н.Ф. Калатай