ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. Справа №907/525/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Матущака О.І.,

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача Терек Я.Т. (ордер серії ЗР №52517 від 05.08.2019);

від відповідача Пшенична Г.В. (довіреність №02-18/807 від 23.05.2019);

розглянув апеляційну скаргу Виноградівської міської ради б/н від 09.07.2019

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019, суддя: Пригара Л.І., м. Львів, повний текст рішення 19.06.2019,

за позовом Фермерського господарства «Колос», м. Виноградів,

до відповідача Виноградівської міської ради, м. Виноградів,

про визнання незаконним та скасування рішення Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП 8 Березня»

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

29.08.2018 в Господарський суд Закарпатської області звернулось Фермерське господарство «Колос» (далі по тексту ФГ «Колос») з позовом до Виноградівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня».

Позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, вказує на те, що оскаржуване рішення порушує його право, як правонаступника КСГП 8 Березня володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками, якими він володіє на підставі Державного акту на право колективної власності, виданого 29.11.1996 року.

Зазначає, що після проведення розпаювання майна та земель КСГП 8 Березня в період з 1997 до 1998 року, землі господарських дворів КСГП 8 Березня, які не підлягали розпаюванню згідно з діючим на той час законодавством, були передані йому, як правонаступнику згідно з актом приймання-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) від 26.06.2000 року та на підставі рішення зборів уповноважених КСГП 8 Березня від 30.12.1998 року, оформлених протоколом № 7. Зауважив, що з дня передачі і до тепер відкрито, безперешкодно користується земельними ділянками та вважає себе належним власником вказаних земель з огляду на п. 7 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України в редакції 2002 року.

Позов мотивований тим, що оскаржуване рішення прийнято з перевищенням міськрадою повноважень, наданих їй ст. 10 Земельного кодексу України в редакції 1992 року, оскільки майно КСГП « 8 Березня» не перебувало в комунальній власності та з клопотанням про проведення інвентаризації земель останнє не зверталося.

Виноградівська міська рада перевела в землі запасу землі, що знаходилися як в межах міста Виноградова, так і в межах с. Дротинці, с. Букове та за межами населених пунктів. Окрім того, переведення до земель запасу відбулося без попереднього вилучення та припинення права власності КСГП « 8 Березня» (визначених ст. 28 Земельного кодексу України (1992 року).

Про наявність оскаржуваного рішення йому стало відомо під час апеляційного провадження в цивільній справі № 299/3439/16-ц, коли в судовому засіданні 03.07.2017 року Виноградівська міська рада подала його як доказ у справі.

При цьому, просить суд врахувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017 року, ухвалене у справі № 299/3439/16-ц, яким встановлено факт правонаступництва ФГ Колос, а також рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23.01.2017 року у цивільній справі № 299/1923/16-ц, яким встановлено правомірність переходу майнових прав від КСГП 8 Березня до ФГ Колос.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 7, 8, 10, 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст.ст. 104, 108, 321, 391, 392 ЦК України, ст. 30, ч. 2, 3 ст. 152, п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 4, 37 ЦК УРСР (в редакції 1992 року), ст.ст. 5, 10, 27, 28, 80 Земельного кодексу (в редакції 1992 року).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019 вищезазначений позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП 8 Березня». Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, позивачем належним чином підтверджено наявність обставин, з якими пов`язується виникнення у нього права власності на спірні земельні ділянки внаслідок правонаступництва, а звідси і правомірність володіння, користування та розпорядження спірними земельними ділянками на підставі Державного акту на право колективної власності.

За таких обставин порушене право позивача з прийняттям оспорюваного рішення 16 сесії 23 скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 року «Про інвентаризацію земель КСГГІ 8 Березня на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою підлягає захисту судом відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України шляхом визнання недійсним цього рішення.

Обговорюючи питання про застосування пропуску строку позовної давності, судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права оскаржуваним рішенням 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» в судовому засіданні 03.07.2017 під час розгляду цивільної справи № 299/3439/16-ц, а тому цей строк не пропущений позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, - у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Одночасно зазначає про залишення позовної заяви без розгляду; про закриття провадження у справі; про винесення окремої ухвали.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)висновки суду першої інстанції про те, що ФГ «Колос» є правонаступником КГСП « 8 Березня» не відповідають обставинам справи, оскільки законодавством не передбачено можливості реорганізації колективного сільськогосподарського підприємства у фермерське господарство, а тому місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про порушення прав позивача.

Відсутність передавального балансу свідчить про те, що ФГ «Колос» не є правонаступником КГСП « 8 Березня».

Окрім того, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №693/267/18-ц, в якій викладено правовий висновок про те, що фермерське господарство створюється виключно фізичними особами та виключно після отримання земельної ділянки.

У прийнятому рішення судом першої інстанції не враховано, що з припиненням діяльності КСГП « 8 Березня» припинилося і право колективної власності на землю згідно з державним актом від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054, оскільки відсутній суб`єкт права колективної власності;

Земельним кодексом України в редакції від 25.10.2001 не передбачено права колективної власності на землю, а тому ФГ «Колос» не може володіти земельними ділянками на праві колективної власності;

Податкова звітність позивача, у якій відсутні відомості про наявність у його власності або користуванні землі, окрім 2,42 га (рілля), яка знаходиться на території Виноградівської міської ради та 1,1800 га згідно з формою 6-зем, спростовують висновки місцевого господарського суду про перехід від КСГП « 8 Березня» до ФГ «Колос» землі, яка згідно з оскаржуваним рішенням переведена в запас Виноградівської міської ради;

Суд першої інстанції не врахував, що ФГ «Колос» у 2005 році погоджувало межі земельної ділянки суміжного користувача ТОВ «Штад-Міш», а тому позивачу було відомо про наявність оскаржуваного рішення 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня»;

У порушення вимог ч. 9 ст. 80 ГПК України місцевий господарський суд прийняв до розгляду докази, які подані позивачем без підтвердження надсилання їх копій відповідачу;

Оскільки за Виноградівською міською радою не зареєстровані спірні земельні ділянки, які згідно з оскаржуваним рішенням 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» передані в землі запасу, то відсутній спір щодо майнового права;

На виконання ухвали від 16.01.2019 позивач не надав докази ( оригінал протоколу №5), необхідні для вирішення спору, а тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд мав залишити позов без розгляд.

Місцевим господарським судом безпідставно не вирішено клопотання відповідача про винесення окремої ухвали.

Судом першої інстанції безпідставно не залучено до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеними в ньому, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду - без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що:

КГСП « 8 Березня» отримано основні умови реорганізації, які визначені пунктами 2-6, 10, 11, 13, 17, 19 Порядку оформлення правонаступництва за зобов`язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики України №63 від 14.03.2001 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №306/5497 від 04.04.2001;

Виноградівська міська рада вийшла за межі наданої їй компетенції, оскільки перевела в землі запасу землі, які розташовані в межах інших населених пунктів та без згоди КГСП « 8 Березня»;

У разі перетворення юридичної особи за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

Відповідач не скористався своїм правом передбаченим ч. 5, 6 ст. 126, ч. 5-7 ст. 127 ГПК України і не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №922/1350/18, від 13.06.2019 у справі 906/567/18;

Погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України з огляду на об`єктивні обставини, які перешкоджали ФГ «Колос» виконати в повному обсязі вимоги ухвали від 16.01.2019 щодо витребування оригіналу протоколу загальних зборів №5 від 10.03.1998 з огляду на його відсутність про що позивач повідомив вказавши місце його зберігання, а саме архівний відділ Виноградівської РДА;

Зазначає про безпідставність клопотання про залучення третіх осіб, оскільки відсутній правовий зв`язок між предметом оскарження.

У судовому засіданні представник апелянта (відповідача) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скарги та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що у відповідності до Державного акту на право колективної власності на землю від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054 (а.с.56-57,т.1) колективному сільськогосподарському підприємству « 8-ме Березня» передано у колективну власність 1338,2 га землі для ведення сільського господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №7.

Зображені на Плані землі позначено як такі, що розташовані в межах наступних територіальних одиниць: Виноградівської міської ради, Дротинської сільської ради та Буківської сільської ради. Землю передано для ведення сільського господарства відповідно до розпорядження голови Виноградівської райдержадміністрації від 27 листопада 1996 року №703 (а.с.58, т.1).

Додатком № 1 до акту є Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на частку (пай).

Предметом оскарження є рішення 16 сесії 23 скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» за змістом пункту 1 якого всі землі, що не ввійшли в схему паювання КСГП « 8 Березня» переведено в землі запасу міської ради.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Фермерське господарство «Колос» було створено 26.06.2000 року. Розпорядженням голови Виноградівської РДА № 331 від 26.06.2000 проведена державна реєстрація (код 03747509).

У пунктах 7.1, 7.2, 11.2 Статуту КГСП « 8 Березня», який затверджений рішенням загальних зборів, оформлених протоколом №3 від 06.11.1996 (а.с.70-93,т.1) передбачено, що землі підприємства належать йому на праві колективної власності. Право підприємства на земельну ділянку посвідчується державним актом. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності, здійснюється за рішенням загальних зборів. Вищим органом управління підприємством є загальні збори уповноважених.

З метою розпаювання земель КСГП « 8 Березня» затверджено список з 777 громадян-членів КСГП « 8 Березня», які мають право на земельну частку пай (а.с.46-56,т.2).

У зв`язку з цим Госпрозрахунковим виробничим бюро Закарпатського обласного управління земельних ресурсів Держкомзему України виготовлена Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КГСП « 8 Березня» (а.с.19-28,т.2), яка погоджена рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) членів КСГП « 8 Березня», оформленого протоколом №5 від 19.08.1997 (а.с.31,т.2) й затверджена розпорядженням голови Виноградівської РДА №434 від 22.08.1997 (а.с.30,т.30).

У даній Схемі в табличному варіанті подано інформацію про сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, в тому числі серед основних зазначено категорію земель, площі, місце розташування в частині номера контуру міської та сільських рад.

За змістом листа від 04.04.2017 за №035-07/59/1142 Головного управління статистики у Закарпатській області вбачається, що згідно з п. 15 Положення про Єдиний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996 року (у новій редакції Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 року №499), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним.

Таким чином, ідентифікаційний код 03747509 належав радгоспу « 8 Березня», що перетворився в КСГП « 8 Березня», яке, в свою чергу, перетворено в ФГ «Колос».

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

У відповідності до статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Положеннями ч. 6 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції Закону №2114-XII від 14.02.1992 чинній на момент перетворення КСГП « 8 Березня») передбачено, що при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства. Аналогічні положення містилися в п. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції Закону № 887-XII від 27.03.1991).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції Закону №2114-XII від 14.02.1992 чинній на момент перетворення КСГП « 8 Березня») право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

30.12.1998 рішенням зборів уповноважених колективного сільськогосподарського підприємства « 8 Березня», оформленим протоколом №7, у зв`язку з реформуванням підприємства, вирішено всі залишки майна та земель, які не підлягали розпаюванню та не були розпайовані, передати його правонаступнику позивачу (ФГ «Колос»).

Відповідно до акту приймання-передачі залишкових матеріальних цінностей (земельних ресурсів) від 26.06.2000, складеного на підставі рішення загальних зборів КСГП « 8 Березня» (протокол від 30.12.1998, що перейшли від КСГП « 8 Березня» до ФГ «Колос», проведено приймання-передачу залишкових матеріальних цінностей.

Таким чином, до позивача, як правонаступника ФГ «Колос» перейшло право власності на господарські двори, тобто на земельні ділянки під будівлями і дворами, в тому числі і на спірну земельну ділянку

Оскільки розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації за №331 від 26.06.2000 є чинним, як і положення статуту, яким встановлено факт правонаступництва ФГ «Колос», висновок суду першої інстанції про перетворення КСГП « 8 Березня» в ФГ «Колос» відповідає встановленим обставинам по справі. Згідно з п. 1.1. статуту фермерське господарство «Колос», є правонаступником КСГП « 8 Березня».

У відповідності до вимог ч. 4 ст.75 ГПК України рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23.01.2017 у справі №299/1923/16-ц (а.с.28-41,т.1), яке набрало законної сили встановлено, що ФГ «Колос» є правонаступником КГСП «8 Березня».

Отже, висновок суду першої інстанції, що ФГ «Колос» є правонаступником КГСП « 8 Березня» є правильним, зроблений на підставі встановлених обставин по справі. А тому, доводи апелянта про відсутність доказів правонаступництва позивача спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до статті 23 Земельного кодексу України (в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990) право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

КСГП « 8 Березня» отримало Державний акт на право колективної власності на землю від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054 (а.с.56-57,т.1), який відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990) є документом, що підтверджує право власності на землю.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" від 2 квітня 2002 року №449 раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні в разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Згідно з частиною 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції Закону № 1952-IV від 01.07.2004) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Ці ж висновки наведені у рішенні Конституційного суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 справа № 1-17/2005.

Таким чином, зміни, що відбулися в земельному законодавстві після видачі державного акту на право колективної власності на землю, відсутність у новому законодавстві колективної форми власності, не можуть бути підставою для припинення колективної власності на землю, тому доводи апелянта (відповідача) і в цій частині не відповідають вимогам законодавства, а висновки суду першої інстанції відповідають як встановленим обставинам по справі так і діючому законодавству, що регламентує ці правовідносини.

Окрім того, підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені у ст. 28 Земельного кодексу України в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990 та у ст. 140 Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001. Ці підстави є вичерпні, до яких зокрема не відносяться реорганізація підприємств, установ організацій.

Відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990 право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) відчуження (продажу) земельної ділянки Ради народних депутатів; 3) викупу земельної ділянки для державних або громадських потреб; 4) припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 статті 27 цього Кодексу.

Таким чином, реорганізація юридичної особи шляхом її перетворення (реформування) не входить до переліку підстав для припинення права колективної власності на земельну ділянку, визначених ст. 28 Земельного кодексу України в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990.

Згідно зі ст. 140 Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001 підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

За таких обставин, сама по собі реорганізація шляхом перетворення КСГП « 8 Березня» у ФГ «Колос» не означає припинення права колективної власності на землю її правонаступника.

Також з поданих сторонами доказів, а саме листа Виноградівської РДА за №03-21/2513 від 02.11.2018 (а.с.243,т.1) та листа Виноградівської міської ради за №02-21/1639 від 31.10.2018 (а.с.245,т.1), судами встановлено, що відсутні матеріали інвентаризації спірних земель, за наслідками якої ці землі були передані в землі запасу Виноградівської міської ради.

Посилання апелянта на те, що у податковій звітності позивача відсутні відомості про наявність у його власності або користуванні землі, окрім 2,42 га (рілля), яка знаходиться на території Виноградівської міської ради та 1,1800 га згідно з формою 6-зем, не спростовують чинність Державного акта на право колективної власності на землю від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054 (а.с.56-57,т.1), яким підтверджується право власності позивача на спірну землю.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» за №720/95 від 08.08.1995 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Земельний кодекс України в редакції постанови ВР УРСР за №562-XII від 18.12.1990 та законодавство про паювання (Укази Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 за №666/94, «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 за № 720/95) не містили положень про правовий режим несільськогосподарських угідь колективних сільськогосподарських підприємств.

Положеннями ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001 визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

З висновку експерта №373/12-18 від 12.12.2018 (а.с.65-77,т.2) вбачається, що загальна площа, яка перебувала у колективній власності КСГП « 8 Березня» для ведення сільського господарства згідно з державним актом серії ІІ-ЗК №000054 від 29.11.1996 становить 1338,2 га з яких: 1213,4 га землі сільськогосподарських угідь та 124,8 га землі несільськогосподарських угідь.

За змістом пункту 1 рішення Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» передбачено, що всі землі, які не увійшли в схему паювання КСГП « 8 Березня» вирішено перевести в землі запасу міської ради.

Даний висновок експерта узгоджується з іншими доказам по справі, а саме: Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК за №000054 від 29.11.1996 (а.с.56-57,т.1) згідно з яким КСГП « 8 Березня» передано у колективну власність 1338,2 га землі для ведення сільського господарства; розпорядженням голови Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області №703 від 27.11.1996 (а.с.58,т.1) про видачу КСГП « 8 Березня» державного акту на право колективної власності на землю; рішення Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8-ме Березня» (а.с.42,т.1), яким вирішено перевести в землі запасу Виноградівської міської ради всі землі, які не ввійшли в схему паювання КСГП « 8 Березня»; Технічним звітом по виготовленню державних актів на право постійного користування землею держгоспу « 8 Березня» (а.с.105-111,т.2) на основі якого видано державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК за №000054 від 29.11.1996; Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП « 8 Березня» (а.с.19-31,т.2);рішенням зборів уповноважених КСГП « 8-ме Березня», яке оформлене протоколом №7 від 30.12.1998 (а.с.61-62,т.1), яким вирішено передати залишки майна та земель, що не підлягають розпаюванню і не розпайовані підприємству правонаступнику ФГ «Колос», а також затверджено розподільчий баланс; актів від 26.06.2000 про приймання-передачу залишкових матеріальних цінностей /будівель/земельних ресурсів/ КСГП « 8-ме Березня» до ФГ «Колос» (а.с.63-66,т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний господарський суд враховує висновки, які викладені в вищезазначеному висновку експерта, оскільки вони узгоджуються з іншими вищепереліченими доказами по справі та відповідають встановленим обставинам по справі.

Стосовно земель, які підлягали паюванню, то згідно з Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995, такими є сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Решта частина земель КСГП « 8 Березня», які є несільськогосподарськими, становлять 124,8 га та не підлягали паюванню.

Таким чином, саме ці землі площею 124,8 га рішенням Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» вирішено перевести в землі запасу Виноградівської міської ради.

Землі, які згідно з оскаржуваним рішенням передані в запас Виноградівської міської ради входять у масив земельних ділянок, переданих КСГП « 8 Березня» у колективну власність згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054 та належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, зокрема, до їх виду несільськогосподарські угіддя. Таким чином, спірна земельна ділянка не підлягала розпаюванню та залишилася у колективній власності КСГП « 8 Березня», правонаступником якої є ФГ «Колос».

Діючим на теперішній час законодавством України, зокрема Земельним кодексом України не передбачено такої форми власності на землю як колективна, а також не передбачено порядку переоформлення права колективної власності в інші форми власності чи за іншими суб`єктами.

В той же час зміст права власності на землю, згідно з частини 1 статті 78 Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001, залишився незмінним. І таке право в Україні гарантується (стаття 1 Земельного Кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001).

Пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001 передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Таким чином, відсутність в чинному законодавстві положень щодо правового регулювання такої форми власності як колективна, яка існувала на момент набуття права власності на землю (державний акт на право колективної власності на землю)не може бути підставою для припинення такого права. Враховуючи, що набуте у встановленому порядку право власності не може припинитися автоматично, тобто поза визначеними законодавством підставами.

А тому доводи апеляційної скарги про відсутність в ФГ «Колос», як правонаступника КСГП « 8 Березня» права власності на землю, не відповідає встановленим обставинам по справі так і вимогам норм діючого законодавства проаналізованого апеляційним судом вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто, підставами визнання судом акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення, у зв`язку з прийняттям відповідного акту, прав та охоронюваних законом інтересів особи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про порушення права позивача з прийняттям оспорюваного рішення 16 сесії 23 скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня», на володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою підлягає захисту судом відповідно до приписів ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України в редакції Закону №2768-III від 25.10.2001 шляхом визнання недійсним цього рішення.

Окрім того, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.07.2017 у справі №299/3439/16-ц (а.с.21-27,т.1) апеляційну скаргу ФГ «Колос» задоволено, рішення суду першої інстанції від 06.03.2017 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ФГ «Колос» до Виноградівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання незаконним підпункту 1 пункту 1 рішення Виноградівської міської ради другої сесії сьомого скликання від 24.12.2015 за №33 і визнання права власності на земельну ділянку. Визнано недійсним підпункту 1 пункту 1 рішення Виноградівської міської ради другої сесії сьомого скликання від 24.12.2015 за №33, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1 (один) га (кадастровий номер :07:011:0093), контур 215 у м. Виноградів, та надано її у власність громадянину ОСОБА_1 . Визнано за ФГ «Колос» право власності на вказану земельну ділянку відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК №000054 від 29.11.1996.

У вказаному рішення апеляційного суду Закарпатської області встановлено порушення прав ФГ «Колос» на землю, яка належить останньому згідно з державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ЗК №000054 від 29.11.1996 внаслідок прийняття Виноградівською міською радою рішення, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність громадянину ОСОБА_1 .

Зазначені обставини в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи ФГ «Колос» та Виноградівська міська рада, стосовно яких встановлено ці обставини.

З огляду на це, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача законних підстав для проведення інвентаризації земель, і переведення їх у землі запасу Виноградівської міської ради, що належать ФГ «Колос» як правонаступнику КСГП « 8 Березня».

Отже, правильними є висновки місцевого господарського суду про те, що рішення 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» порушує право власності позивача на землю.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про обов`язковість рішень органів місцевого самоврядування, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність спору щодо майнового права, оскільки той факт, що за Виноградівською міською радою не зареєстровані спірні земельні ділянки, які згідно з оскаржуваним рішенням 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» передані в землі запасу, не свідчить про те, що це рішення органу місцевого самоврядування не порушує право позивача на землю, яка йому належить згідно з державним актом від 29.11.1996 серія ІІ-ЗК №000054.

Оскільки рішенням 16-ої сесії 23-го скликання Виноградівської міської ради від 21.03.2001 «Про інвентаризацію земель КСГП « 8 Березня» не вирішувались питання, які стосуються інших осіб, крім ФГ «Колос», то відповідно відхиляються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не залучив до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності (а.с.155-157,т1).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії»).

За змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, про наявність оскаржуваного рішення позивачу стало відомо в судовому засіданні 03.07.2017 під час розгляду цивільної справи № 299/3439/16-ц, де його копію було подано Виноградівською міською радою. Відповідач на спростування інших доказів не надав. А тому судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про час, коли позивачеві стало відомо про порушене його право, що підлягає захисту судом.

Тому, момент початку перебігу строку позовної давності у відповідності з вимогами ст. 261 Цивільного кодексу України слід вважати моментом отримання у встановленому порядку копії рішення міської ради, що 03.07.2017.

Покликаючись на застосування строку позовної давності, відповідач жодних доказів того, що позивачу було відомо чи могло бути відомо про існування рішення ради від 21.03.2001, не надав. Натомість, як свідчить відповідь на направлений запит № 17 від 08.02.2016 стосовно належності земель КСГП « 8 Березня» Виноградівській міській раді та підстави (документи), які підтверджують запитуваний факт, сама ж рада не надала йому оскаржуване рішення, та не вказала його у листі, хоча й посилається в своїх доводах на нього, як на підставу належності спірних земель до комунальної власності.

Стосовно ж тверджень апелянта про можливість позивача дізнатися про оскаржуване рішення при погодженні меж суміжному землекористувачу, то апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі не відповідають встановленим обставинам справи. Так, погодження меж земельної ділянки особі, яка в подальшому створила ТОВ «Штад-Міш» підписані позивачем з огляду на укладення 03.12.2004 договору купівлі-продажу хліву для телят, при якому частина землі позивача перейшла в порядку ст. 120 Земельного кодексу України покупцю. Судом першої інстанції правильно враховано, що ця земельна ділянка межує із землями ФГ «Колос», а не Виноградівської міської ради, яка теж погоджувала ці межі.

Апеляційний господарський суд вважає, що викладені обставини свідчать про те, що позивач довідався про порушення свого права 03.07.2017 під час розгляду цивільної справи № 299/3439/16-ц.

Отже, звернувшись 29.08.2018 до господарського суду з позовом у даній справі, позивачем не пропущено строк позовної давності, а тому висновки місцевого господарського суду про те, що строк позовної давності ним не пропущено відповідають фактичним обставинам справи.

У зв`язку з наведеним апеляційний господарський відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Апеляційний господарський суд погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України з огляду на відсутність оригінала протоколу загальних зборів №5 від 10.03.1998, про що позивач повідомив вказавши місце його зберігання, а саме архівний відділ Виноградівської РДА. Ці обставини є об`єктивними та перешкоджали ФГ «Колос» виконати в повному обсязі вимоги ухвали від 16.01.2019 щодо витребування оригінала протоколу загальних зборів №5 від 10.03.1998. З цих підстав спростовуються доводи апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується доводів апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно не вирішив клопотання відповідача про винесення окремої ухвали, то апеляційний господарський суд відхиляє такі доводи як безпідставні, оскільки в силу положень статті 246 ГПК України винесення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Окрім того, невинесення окремої ухвали не тягне за собою правові наслідки у вигляді скасування рішення суду.

Зважаючи на те, що у відповідача наявні докази, які подані позивачем, то спростовуються доводи апелянта про те, що в порушення вимог ч. 9 ст. 80 ГПК України місцевий господарський суд прийняв до розгляду докази, які подані позивачем без підтвердження надсилання їх копій відповідачу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене, аргументи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, а також не доведено неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 2643,00 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням №199 від 01.07.2019 (а.с.93,т.3).

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Виноградівської міської ради б/н від 09.07.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.05.2019 в справі №907/525/18 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 2643,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

О.І. Матущак

Повний текст постанови підписано 09.12.2019