ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа№ 910/6130/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Гузир І.А.,

представників сторін:

позивача: Миргородова О.Ю.,

відповідача: Усатенко Д.А.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення Господарського міста Києва від 24.09.2019 (повний текст складено 30.09.2019)

у справі № 910/6130/19 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця»

до Дочірнього підприємства «Трансгарант-Україна»

про відшкодування 186.462,33 грн майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/6130/19 від 24.09.2019 відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Дочірнього підприємства "Трансгарант-Україна" про відшкодування майнової шкоди в розмірі 186.462,33 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав доказів, що злам щелепи лівої бокової рами № 100521 другого за напрямками руху візка першого вагону № 59784603 виник внаслідок незабезпечення власником вагону технічно справного утримання вагона, що є порушенням ст. 68 Статуту залізниць України та не відповідає вимогам п.п. 9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України. Відтак, позивач не довів наявності усіх елементів цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування шкоди, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача), у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/6130/19.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/6130/19, розгляд справи призначено на 18.12.2019.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що вище вказаний вагон перебував у володінні позивача, оскільки між позивачем та відповідачем відповідного договору укладено не було. Відтак, апелянт вважає, що за завдану шкоду відповідно до ст. 1187 ЦК України має відповідати відповідач як особа, яка на правовій підставі володіє зазначеним вагоном.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що ухвала місцевого суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і просив залишити вказану ухвалу без змін.

В судовому засіданні 18.12.2019 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 24.06.2011 відповідно до Акта № 168 про технічне приймання нових вантажних вагонів у кінцевому готовому вигляді форми ВУ-1 та додатку до Акта, позивач прийняв від ПАТ "Дизельний завод" 10 вагонів власності ДП "Трансгарант-Україна", в т.ч. вагон інвентарного номеру №59784603.

08.05.2016 на станції Чорноморська Одеської залізниці сталося сходження з колії усіма колісними парами першого з голови поїзда вагону №59784603 та обома колісними парами першого за напрямком руху візка другого вагону № 55710818.

Розпорядженням в.о. начальника Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" від 08.05.2016 № РБ-01/86 було створено комісію з розслідування зазначеної транспортної події, в т.ч. доручено начальнику служби вагонного господарства в установленому порядку запросити для участі у роботі комісії з проведення службового розслідування транспортної події представників власника вагону № 59784603 ДП "Трансгарант-Україна" та ТОВ "Експресс" для встановлення його технічного стану.

Відповідно до Акта службового розслідування серйозного інциденту від 09.05.2016 форми РБУ-1 встановлено, що 08.05.2016 о 11 год. 05 хв. поїзд №1601 вагою 4918 т, 216 осей, у складі 54-х завантажених залізорудним концентратом напіввагонів, при електровозі ВЛ80т № 1278 приписки локомотивного депо Знам`янка, під управлінням локомотивної бригади локомотивного депо Помічна у складі машиніста ОСОБА_2, помічника машиніста ОСОБА_1 зупинився на 1270 км пк4 станції Чорноморська через застосування машиністом екстреного гальмування, який почув сторонній гуркіт та отримав інформацію від помічника машиніста ОСОБА_1 про сходження першого та другого вагонів у складі поїзда. Оглядом колії комісією філії встановлено, що на з`їзді 4-2 станції Чорноморська, при швидкості руху поїзда 18 км/год у режимі вибігу сталося сходження з колії усіма колісними парами першого з голови поїзда вагону № 59784603 та обома колісними парами першого за напрямком руху візка другого вагону № 55710818, через злам щелепи лівої бокової рами №100521 другого за напрямком руху візка першого вагону №59784603, з наступним виходом вагонів у негабарит колії № 1 та саморозчепленням між електровозом та першим вагоном.

Внаслідок сходження вагонів було пошкоджено два стрілочних переводи, 104 залізобетонні бруси, 80 залізобетонних шпал, маневровий світлофор М2, затримано 19 вантажних поїздів, п`ять пасажирських та три приміських поїзда на загальний час 40 годин. Колія ланкова, рейки типу Р-65, шпали залізобетонні, скріплення типу КБ. За результатами проходження вагона-колієвимірювача 19.03.2016 стан колії на 1270 км оцінено в 10 балів. На стрілочному переводі № 4 станції Чорноморська швидкість руху встановлено 25 км/год.

Напіввагон № 59784603 моделі 12-9790 власності ДП "Трансгарант- Україна" побудований у 2011 році ТОВ "Дизельний завод" (тавро 1303, ДР 98 - ТОВ "Експрес", м. Жмеринка - 01.07.2014). Бокова рама № 100521 була виготовлена Ружоуським підприємством Тіанруй, країна КНР, тавро 6733, в 2011 році. Обстеженням частин бокової рами № 100521 встановлено, що злам стався у місці переходу від опорної поверхні буксового прорізу до радіусу К55 по тріщині давнього походження, розвиток якої розпочався з раковини у литві металу на нижньому поясі коробкового перетину рами на глибині 6 мм від опорної поверхні, з наступним її виходом на нижню опорну поверхню буксового прорізу бокової рами під зносостійкою накладкою та подальшим переходом на вертикальну стінку зовнішньої сторони бокової рами на 70 мм. Поверхня зламу має неоднорідну структуру з площею 64% крупнозернистої структури світлого металевого кольору та площею темно-коричневого кольору дрібнозернистої структури.

Причиною сходження з рейок вагонів № 59784603 та № 55710818 став злам щелепи лівої бокової рами №100521 другого за напрямком руху візка першого вагону № 59784603, який, за висновком залізниці, виник через незабезпечення власником вагону ДП "Трансгарант-Україна" технічно справного утримання вагона, що є порушенням вимог п. п. 9.1, 9.4, 9.12 ПТЕ залізниці України.

За змістом вказаного Акта від 09.05.2016, на підставі викладеного вище та згідно з Положенням про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті України, затвердженого наказом МІУ від 12.01.2012 № 12, сходження з рейок вагонів № 59784603 та № 55710818 у складі потягу на станції Чорноморська класифікували як серйозний інцидент та поклали відповідальність на ДП "Трансгарант-Україна".

Також за результатами оперативних нарад підрозділів АТ "Укрзалізниця" у період 10.05.2016 - 16.05.2016 була встановлена відсутність вини працівників залізниці щодо події 08.05.2016 та вирішено матеріальний збиток від транспортної події покласти на підприємство-власника вагону ДП "Трансгарант-Україна" у зв`язку із незабезпеченням ним технічно справного утримання вагону.

Позивач вважає, що внаслідок вищезгаданого серйозного інциденту, який мав місце 08.05.2016, позивачу було завдано матеріальної шкоди, загальна сума якої становить 186.462,33 грн вартості витрат на відновлення об`єктів залізничної інфраструктури.

Позивач листом № 09/698 від 20.05.2016 направив відповідачу матеріали службового розслідування та попередні розрахунки завданої шкоди.

Зважаючи на відсутність відшкодування в добровільному порядку заявленої шкоди позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив стягнути з відповідача 186.462,33 грн. шкоди.

Відповідач свою вину у події 08.05.2016 заперечує, зазначаючи про перебування вагонів у володінні позивача та недоведеності належними засобами доказування підстав звернення з даним позовом.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. ст. 397, 398 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України "Про залізничний транспорт", а відносини, пов`язані з діяльністю транспорту, в тому числі залізничного, регулюються Законом України "Про транспорт", іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

У ст.ст. 31, 68 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 були затверджені Правила технічної експлуатації залізниць України, які встановлюють основні положення та порядок роботи залізниць і працівників залізничного транспорту України, основні розміри, норми утримання найважливіших споруд, пристроїв та рухомого складу і вимоги, які ставляться до них, систему організації руху поїздів та принципи сигналізації. Правила технічної експлуатації обов`язкові для усіх підрозділів та працівників залізничного транспорту.

В розділі 9 Правил технічної експлуатації залізниць України наведено загальні вимоги до рухомого складу та спеціального рухомого складу, згідно з п. п. 9.1, 9.12 яких рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації в справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Локомотиви і вагони, що належать іншим відомствам, підприємствам та організаціям і виходять на колії загальної мережі залізниць, мають відповідати вимогам цих Правил. Порядок обертання такого рухомого складу на коліях загальної мережі залізниць визначається Державною адміністрацією залізничного транспорту України, а порядок виходу локомотивів на станцію примикання - начальником дирекції залізничних перевезень (начальником залізниці).

Колегія суддів враховує додані позивачем до позову матеріали (технічний висновок про причину серйозного інциденту та протоколи оперативних нарад), в яких зазначено про порушення відповідачем ст. 68 Статуту залізниць України, п. п. 9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України. Однак при цьому перелічені норми, на які послався позивач, не містять конкретних вимог щодо власників вагонів, які не були виконані відповідачем.

Як зазначалося вище, частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вірно встановлено місцевим судом, на дату, коли відбулося сходження спірного вагону, останній перебував у фактичному володінні позивача, який відповідно до Статуту залізниць України здійснював перевезення, а відтак правомірно володів зазначеним вагоном у розумінні положень статей 397, 398 Цивільного кодексу України, а тому саме до позивача може бути застосовано норми ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вище вказаний вагон перебував у володінні відповідача.

Місцевий суд також вірно встановив, що вагон № 784603 мав сертифікат якості № 154 від 24.06.2011, Акт № 168 від 24.06.2011 форми ВУ-1 про технічне приймання нових вантажних вагонів в кінцевому готовому вигляді, який підписаний представниками заводу виробника та інспекції вагонного господарства Укрзалізниці, що підтверджує перевірку якості, технічних показників вагону, у т.ч. укомплектованого боковою рамою № 100521.

Крім того, колегія суддів відзначає, що власник вагона не може самостійно виявити тріщину бокової рами №100521 вагона №59784603, який перебуває у користування залізниці, оскільки на шляху прямування контроль технічного стану даного вагона здійснюють працівники Укрзалізниці. Власник вагона не може самостійно визначати необхідність ремонту вагона чи його комплектуючих. Необхідність ремонту вагона визначають працівники Укрзалізниці і надсилають запит на проведення відповідного ремонту власнику вагона. Власник вагона вирішує тільки питання стосовно оплати вартості ремонту.

В матеріалах справи відсутні докази висловлень претензій залізниці до власника вагону № 59784603, запитів щодо його ремонту протягом строку його експлуатації до інциденту 08.05.2016.

Позивач не надав доказів, що злам щелепи лівої бокової рами №100521 другого за напрямками руху візка першого вагону № 59784603 виник внаслідок незабезпечення власником вагону технічно справного утримання вагона, що є порушенням ст. 68 Статуту залізниць України та не відповідає вимогам пп.9.1, 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України.

В розумінні ч. 1 ст. 1166 ЦК України підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Позивач не довів наявності усіх елементів цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування шкоди, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи (в даному випадку - відповідача), у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, місцевий суд правомірно відмовив Акціонерному товариству "Українська залізниця" у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю підстав.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судове рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі № 910/6130/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 у справі №910/6130/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6130/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.12.2019.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова