РІШЕННЯ

16 грудня 2019 року Справа № 913/573/19

м. Харків Провадження №17/913/573/19

Господарський суд Луганської області у складі судді Фонової О.С., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» Матвієнко А.А., м. Київ,

до відповідача Фермерського господарства «Стельмахівське», с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області,

про стягнення 949379,29 грн.

Секретар судового засідання Бикова К.А.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник не прибув;

від відповідач: представник не прибув.

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» Матвієнко А.А. (позивач у справі) звернулось з позовною заявою від 04.10.2019 №335/19-Л до Фермерського господарства «Стельмахівське» про стягнення 949379,29 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої останнім з урахуванням прийнятих рішення Господарським судом Луганської області від 25.04.2018 та постанови Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №913/57/18, здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за вказаними рішеннями за період до їх фактичного виконання відповідачем.

Ухвалою суду від 11.11.2019, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі № 913/573/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.

25.11.2019 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 22.11.2019 без номеру, в якому останній не визнає позов повністю, вимоги позивача вважає необґрунтованими та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю з огляду на таке.

Як зазначив відповідач, позивач зареєстрований за адресою: 91055 , м. Луганськ, вул. Шевченка В.В., буд.18 А, а відповідач зареєстрований за адресою: с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області, 92623, які згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, тому він був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за Кредитним договором своєчасно з причин, що не залежали від його волі,

Відповідач також зазначив, що Постановою правління НБУ від 23.07.2014 №436 з 24.07.2014 запроваджено надзвичайний режим банківської системи, зокрема, в Луганській області, а з 31.02.2014 Національним банком України було заблоковано початкові платежі через систему електронних платежів на адресу ПАТ «Укркомунбанк» та від цього Банку.

Крім того, відповідач з посиланням на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VIII від 02.09.2014 та лист Національного Банку України від 27.10.2014 №18-112/62138 зазначив, що хоча нарахування в порядку ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою не є штрафною санкцією, а є фінансовою санкцією, втім виникає саме через прострочення виконання грошового зобов`язання, а з огляду на те, що позичальник у зв`язку із причинами, що не залежали від його волі, не міг виконати своєчасно свій обов`язок щодо сплати кредиту та процентів за користування кредиту.

Щодо нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат відповідач зазначив, що перевіривши розрахунок заявлених до стягнення позивачем інфляційних втрат та 3 % річних він встановив, що загальний їх розмір є меншим ніж визначено позивача. Проте контррозрахунок до суду відповідач не надав.

Протокольною ухвалою суду від 25.11.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалами суду від 29.11.2019 у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі №913/573/19 відмовлено, оскільки при проведенні бронювання майданчиків відеоконференції через он-лайн ресурс «Бронювання системи відеоконференцзв`язку» встановлено, що у всіх визначених представником позивача судах відсутня можливість забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання з розгляду справи №913/573/19, яке призначено на 16.12.2019 об 11 год. 30 хв., у зв`язку з розглядом в цей час інших справ.

16.12.2019 до відділу документообігу суду від представника відповідача надійшло клопотання від 13.12.2019 без номеру, в якому останній просить визнати причини його неявки в судове засідання 16.12.2019 поважними, відкласти судове засідання на інший дату та час в межах строку, та повідомити його про дату, час та місце розгляду справи, за його відсутності судове засідання не проводити.

Також представником відповідача аналогічне клопотання з електронним цифровим підписом було надіслано 12.12.2019 на електронну адресу суду.

На обґрунтування своєї заяви представник відповідача надав копію наказу Адвокатського бюро «Геннадія Шабаса» №2-К від 12.12.2019 «Про надання відпустки», згідно з яким директор АБ «Геннадія Шабаса» відбуває в основну щорічну відпустку з 16.12.2019 по 29.12.2019 на 14 календарних днів (за період з 03.11.2017 по 02.11.2018). До роботи приступить 31.12.2019 з урахуванням святкового дня 25.12.2019.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про таке.

16.12.2019 суд розпочав розгляд справи по суті, під час якого представникам сторін надається вступне слово, досліджуються докази та з`ясовуються обставини справи, а також проводяться судові дебати.

З наведеного вбачається, що розгляд справи по суті відбувається після збору доказів та встановлення тих обставин справи, які необхідні для її вирішення.

Разом з тим, з тексту клопотання не вбачається обґрунтування необхідності відкладення розгляду даної справи на стадії розгляду по суті, зокрема, не вказано, які обставини відповідач хотів повідомити суду через свого представника особисто в судовому засіданні, не зазначено доказів, які б він хотів подати, та неможливості їх подання в підготовчому засіданні тощо.

У разі наявності заперечень чи інших пояснень, у відповідача, він був не позбавлений права подати їх до суду в письмовій формі до початку судового засідання 16.12.2019. Явка представників сторін в судове засідання 16.12.2019 судом обов`язковою не визнавалась.

Суд звертає увагу представника відповідача, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому вважає за необхідним відмовити в задоволенні вищевказаного клопотання представника відповідача.

Сторони не скористались правом участі в судовому засіданні 16.12.2019, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд встановив таке.

30.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «Укркомунбанк», як Банком (далі - позивач) та Фермерським господарством «Стельмахівське», як Позичальником (далі - відповідач) було укладено кредитний договір №614/12-Ю (далі - Кредитний договір).

Згідно з п. 1.1 Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит на умовах не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 2487000,00 грн за відповідним цільовим призначенням на строк по 29.10.2015 зі сплатою 22% річних. Кредит надається частинами після оформлення техніки у власність Позичальником та заставу Банку.

Пунктом 1.2 Кредитного договору встановлено, що повернення кредитних коштів здійснюється згідно графіку (Додаток №1), який є невід`ємною частиною дійсного договору.

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору проценти нараховуються за календарні дні користування кредитом на фактичний залишок заборгованості починаючи з дня надання кредиту до повного його погашення. При віднесенні кредиту на рахунок простроченої заборгованості Банк має право застосувати штрафні санкції згідно з пунктом 5.1 цього договору додатково до основної плати за користування кредитом. Для визначення кількості днів при розрахунку процентів застосовується метод «факт/факт». Період нарахування відсотків встановлюється з першого по тридцяте (тридцять перше) число місяця.

Відповідно до п.1.4 Кредитного договору при погашенні Позичальником частини кредиту, відсотки за користування позичковими коштами, пеня за несвоєчасне повернення кредиту нараховується на залишок заборгованості при зберіганні всіх умов цього договору.

У п. 4.1 Кредитного договору визначено, що Позичальник зобов`язаний використовувати кредит виключно на вказані в договорі цілі, забезпечити своєчасне повернення кредиту згідно з графіком та кожного місяця, в строк до першого числа місяця, наступного за звітним, але не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, сплачувати відсотки в сумі, розрахованій за звітний місяць. При остаточному погашенні кредиту одночасно сплатити також проценти за фактичне число днів користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору забезпеченням своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом є застава техніки, що буде придбана: трактор New Holland T 8.390 8701.90.39.00, культиватор (борона) ECOLOTIGER 530, сівалка пропашна YP 1630 F, культиватор Tiger mate II 40 (12м), які належать Позичальнику.

Додатковою угодою до Кредитного договору від 19.11.2013 викладено Додаток №1 до Кредитного договору №614/12-Ю від 30.10.2012, яким встановлено строк повернення кредитних коштів у наступній редакції:

- лютий 2014 року - 414 500,00 грн,

- жовтень 2014 року - 414 500,00 грн,

- листопад 2014 року - 414 500,00 грн,

- грудень 2014 року - 414 500,00 грн,

- жовтень 2015 року (по 29.10.2015) - 829 000,00 грн.

Загальна сума боргу на момент укладення цієї угоди становила 2487000,00 грн.

В забезпечення своєчасного повернення кредиту 30.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «Укркомунбанк» та Фермерським господарством «Стельмахівське» було укладено договір застави від 30.10.2012, згідно з яким предметом застави є вищевказана сільгосптехніка, на придбання якої й видавався кредит. Договір застави посвідчений приватним нотаріусом луганського міського нотаріального округу Абакумовою В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1969.

У подальшому, 18.03.2013 між сторонами укладено договір про внесення змін до договору застави, яким змінено перелік заставного майна, при цьому заставна вартість предмета застави за згодою сторін склала 2960127,49 грн. Відомості щодо обтяження у встановленому порядку були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 у справі №913/57/18 позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з Фермерського господарства «Стельмахівське» на користь Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» заборгованість за кредитним договором № 614/12-ю від 30.10.2012 в розмірі 3822598,49 грн, з яких: заборгованість по кредиту в сумі 2072500,00 грн та заборгованість по процентам в сумі 1750098,49 грн, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 57338,98 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 рішення Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 у справі №913/57/18 скасовано в частині стягнення заборгованості по процентам в сумі 1029322,74 грн та судового збору за подання позовної заяви в сумі 15439,84 грн. Абзаци 1-2 резолютивної частини вказаного рішення викладено в новій редакції, згідно якої позов задоволено частково, стягнуто з Фермерського господарства «Стельмахівське» на користь Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» заборгованість за кредитним договором № 614/12-ю від 30.10.2012 в розмірі 2793275,75 грн, з яких: заборгованість по кредиту в сумі 2072500,00 грн та заборгованість по процентам в сумі 720775,75 грн, крім того, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 41899,14 грн.

Як повідомив позивач та підтвердив відповідач, на даний час вказані судові рішення набрали чинності та виконані відповідачем повністю, що підтверджується виписками по накопичувальному рахунку ПАТ «Укркомунбанк» за 16.05.2018, 24.09.2018, 08.11.2018 та 11.12.2018 (а.с.36-38).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за вказаними судовими рішеннями, заявляє до стягнення на підставі ст. 625 ЦК України за період прострочення з 30.10.2015 по 23.09.2018 включно 3% річних в сумі 169795,89 грн та інфляційних втрат в сумі 779583,39 грн, згідно з наданого розрахунку позивача (а.с.8).

Відповідач з позовними вимогами не погоджується в повному обсязі, з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 №604 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 14.09.2015 №169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укркомунбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким зі змінами, внесеними рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30.12.2015 №285, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на строк з 14.09.2015 по 13.09.2017 включно. Рішеннями Фонду від 29.08.2017 №3789, від 23.08.2018 №2335 та від 29.08.2019 №2197 строки здійснення ліквідації продовжено до 13.09.2020 включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та/або ліквідації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 46 цього Закону, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

У відповідності до статті 37 цього Закону, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду.

Суд враховує, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 рішення Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 у справі №913/57/18 скасовано в частині стягнення заборгованості по процентам в сумі 1029322,74 грн та судового збору за подання позовної заяви в сумі 15439,84 грн.

Абзаци 1-2 резолютивної частини вказаного рішення викладено в новій редакції, згідно якої позов задоволено частково, стягнуто з Фермерського господарства «Стельмахівське» на користь Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» заборгованість за кредитним договором № 614/12-ю від 30.10.2012 в розмірі 2793275,75 грн, з яких: заборгованість по кредиту в сумі 2072500,00 грн та заборгованість по процентам в сумі 720775,75 грн, крім того, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 41899,14 грн.

Згідно ч. 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом враховується, що вказані рішення набрали законної сили та на час розгляду спору не скасовані. Враховуючи зазначене, встановлені цими рішеннями обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони та не підлягають доведенню повторно.

Предметом даного судового спору у справі № 913/573/19 є стягнення позивачем з відповідача нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних за наступний, після розглянутого та вирішеного у рішенні Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 та постанові Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №913/57/18 періоду, та до погашення відповідачем заборгованості.

Як вже було вказано вище в рішенні, в судовому порядку встановлено обставину, що відповідач є порушником грошового зобов`язання, що виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України до моменту погашення заборгованості.

Суд враховує, що вказаними рішеннями було встановлено, що сторонами Кредитного договору №614/12-Ю від 30.10.2012 встановлено строк кредитування по 29.10.2015.

Відтак, у межах строку кредитування до 29.10.2015 відповідач мав обов`язок повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у відповідності до вимог кредитного договору.

Із залучених до справи доказів - виписок по накопичувальному рахунку ПАТ «Укркомунбанк», вбачається, що 2072500,00 сума заборгованості по кредиту була перерахована відповідачем позивачу 24.09.2018 на виконання судового рішення у справі № 913/57/18, а саме: 16.05.2018 на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1000000,00 грн та 24.09.2018 на погашення заборгованості по кредиту в сумі 1072500,00 грн (а.с.36-38).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У даному випадку, зобов`язання між сторонами виникло з Кредитного договору, за яким відповідач зобов`язався повернути позивачу позику, відтак у розумінні ст. 599 ЦК України зобов`язання між сторонами по Кредитному договору щодо обов`язку відповідача повернути позивачу позики, є припиненим виконанням проведеним належним чином в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позивача (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Отже, датою виконання відповідачем всього грошового зобов`язання є 24.09.2018, коли грошові кошти в повному обсязі були перераховані позивачу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Позивач просить стягнути 779583,39 грн інфляційних втрат та 169795,89 грн 3% річних, нарахованих за період з 30.10.2015 по 23.09.2018.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Перевіривши правильність наведеного позивачем розрахунку заявлених до стягнення 3% річних в сумі 169795,89 грн, нарахованих за загальний період з 30.10.2015 по 23.09.2018 на суму боргу 2072500,00 грн за рішенням Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 з урахуванням постанови Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №913/57/18, суд дійшов висновку про те, що позивачем правильно визначено періоди нарахування 3% (зокрема, прострочення розраховується з наступного дня після дати коли відповідач мав обов`язок повернути позивачеві кредит - 29.10.2015 і по 23.09.2018 - день, що передує виконанню відповідачем грошового зобов`язання), однак при розрахунку позивачем не було враховано, що 2016 рік високосний та має 366 днів.

Так, за правильним розрахунком суду, зробленим за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство», загальна сума 3% річних складає 169625,55 грн, яка і підлягає до стягнення з відповідача, зокрема:

2072500,00 грн х 63 дня (з 30.10.2015 по 31.12.2015) х 3 % : 365) = 10731,58 грн;

2072500,00 грн х 366 днів (з 01.01.2016 по 31.12.2016) х 3 % : 366) = 62175,00 грн;

2072500,00 грн х 500 днів (з 01.01.2017 по 15.05.2018) х 3 % : 365) = 85171,23 грн.

Решта розрахунку є алгоритмічно та арифметично правильним.

Відтак, у задоволенні 3 % річних в сумі 170,34 слід відмовити за необґрунтованістю.

Перевіривши правильність наведеного розрахунку інфляційних втрат в сумі 779583,39 грн за загальний період з 30.10.2015 по 23.09.2018, нараховані на заборгованість в сумі 2072500,00 грн та на 1072500,00 грн за рішенням Господарського суду Луганської області від 25.04.2018 з урахуванням постанови Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №913/57/18, суд вважає його арифметично неправильним, оскільки позивач безпідставно включив до розрахунку неповні місяці, оскільки втрати від інфляції слід обраховувати виключно за повні місяці прострочення, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому відбулось прострочення, тобто з листопада 2015 року, а також не включається до обрахування місяць, в якому була здійснена оплата - травень 2018 року, оскільки нова сума боргу також існувала не повний місяць.

При цьому суд звертає увагу, що період нарахування інфляційних втрат повинен визначатись повними місяцями, а не конкретними датами. З урахуванням цього, судом самостійно в межах вказаних позивачем дат, визначено періоди нарахування втрат від інфляції.

Так, за власним розрахунком суду за допомогою інформаційно-правової системи «Законодавство», інфляційні втрати складають:

2072500,00 грн х 136,91685977 % (середній індекс інфляції за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року) = 2837601,92 грн - 2072500,00 грн = 765101,92 грн;

1072500,00 грн х 99,3 % (середній індекс інфляції за період з червня 2018 року по серпень 2018 року) = 1064992,5 грн - 1072500,00 грн = -7507,50 грн.

У підсумку: 765101,92 грн - 7507,50 грн = 757594,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача обґрунтовано підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані за загальний період з листопада 2015 року по серпень 2018 року на загальну суму 757594,42 грн. У задоволенні решти інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю.

Доводи відповідача щодо неправомірності нарахування заявлених до стягнення сум спростовуються матеріалами справи та вище викладеними висновками суду.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати в сумі 757594,42 грн та 3 % річних у сумі 169625,55 грн.

Судові витрати, відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Стельмахівське» (92623, Луганська область, Сватівський район, с. Стельмахівка, ідентифікаційний 34250278) на користь Публічного акціонерного товариства «Український комунальний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укркомунбанк» Матвієнко А.А. (91055, м. Луганськ, вул. Шевченка, В.В., буд. 18-А, ідентифікаційний код 24191588, фактичне місцезнаходження: вул. Петра Сагайдачного, буд.17, м. Київ, 04070) інфляційні втрати в сумі 757594,42 грн, 3 % річних в сумі 169625,55 грн, судовий збір у сумі 13908,31 грн.

Видати накази позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 16.12.2019.

Суддя О. С. Фонова