Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/731/19

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання В`юненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Акціонерного товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 ) в особі "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61) в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (33013, м. Рівне, вул. Н. Хасевича, 9) до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Ст. Бандери, 2 ) про стягнення 244 500 грн. 40 коп.

За участю представників сторін:

від позивача - Хмарина О.Р. (довіреність № 2674 від 07.11.2019 року);

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2019 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого структурного підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал", в якому просить, посилаючись на ст. 193 ГК України, ст. ст. 15,16, 525, 526, 527, 530, 532, 534, 546, 549, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України та ст. ст. 4, 5, 12, 13, 20, 27, 42, 45, 46, 56, 58, 60, 61, 73, 74, 76, 77, 80, 86, 91, 161, 162, 163, 164, 170, 171, 172 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) стягнути з відповідача за невиконання договору № 238-ТУ-18- БМЕС-18/ю від 30.11.2018 року про відведення стічних вод 244 500 грн 40 коп. (з яких: 239 657 грн 04 коп. - основна заборгованість; 4 192 грн 55 коп. - пені; 363 гр. 00 коп. - 3% річних; 287 грн 81 коп. -інфляційні втрати).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 18.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/731/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.11.2019 року.

05 листопада 2019 року судом встановлено, що представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.11.2019 року розгляд справи по суті відкладено на 26.11.2019 року.

25 листопада 2019 року від представника відповідача надійшли заяви, у яких останній просить суд:

- про перехід до розгляду справи № 918/731/19 за правилами загального позовного провадження;

- про розгляд справи без участі представника відповідача;

- про продовження строку на подання відзиву по даній справі;

- про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 26.11.2019р. залишено заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про перехід до розгляду справи № 918/731/19 за правилами загального позовного провадження без розгляду, поновлено пропущений відповідачем процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та розгляд справи по суті відкладено на "16" грудня 2019 р.

09.12.2019р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки у відповідності до умов договору №238-ТУ-18-БМЕС-18/ю про відведення стічних вод, оплата замовником здійснюється на підставі підписання актів виконаних робіт з боку замовника (п.п. 2.2, 2.3 договору). Проте, як зазначає відповідач такі акти ним не підписувались.

12.12.2019р. позивачем подано відповідь на відзив.

У судовому засіданні 16.12.2019 позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання 16.12.2019 не з`явився, однак подав через відділ канцелярії та документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із відрядженням уповноваженого представника підприємства у Верховний Суд, проте доказів перебування уповноваженого представника 16.12.2019р. у відрядженні, суду не подано .

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, то слід відзначити, що дане клопотання не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 05.11.2019 року. Ухвалою від 05.11.2019р. засідання відкладено на 26.11.2019 року. Ухвалою від 26.11.2019 року розгляд справи відкладено на "16" грудня 2019 року.

В жодне судове засідання представник відповідача не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Також суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, визначених ГПК України.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення справи (клопотань по справі) у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, суд дійшов висновку про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст .202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За наведеного, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи №918/731/19 без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

30 листопада 2018 року між Рівненським обласним виробничо-комунальним підприємством водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (далі замовник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі виконавець, позивач) укладено договір №238-ТУ-18-БМЕС-18/ю про відведення стічних вод (далі - Договір) (а.с. 28-30).

У зв`язку зі зміною назви Виконавця, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 року №938 "Деякі питання діяльності акціонерного товариства "Українська залізниця" Преамбулу та назву виконавця по тексту Договору викладено в новій редакції, про що укладено додаткову угоду до договору від 30.10.2018 (а.с. 38).

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2. договору виконавець зобов`язується відводити стічні води замовника, а замовник в свою чергу - прийняти ці послуги та оплатити їх в терміни, в порядку і на умовах визначених даним договором та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-ІV, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 за №307. Фактична кількість стічних вод, що відводиться протягом відповідного місяця визначається на підставі показників витратоміра, що встановлений на каналізаційній насосній станції ( далі- КНС) виконавця за адресою: м. Рівне, проспект Миру 24а.

Розділом 2 договору передбачено умови та строк оплати послуг.

Зокрема, вартість відведення одного метра кубічного стічних вод визначається на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.12.2014 року за №929 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення Державному територіально-галузевому об`єднанню "Львівська залізниця" та складає: 5,88 грн за 1 м. куб. без ПДВ, з ПДВ - 7,056 грн (п. 2.1. договору).

Пунктами 2.2, 2.3 договору визначено, що замовник зобов`язаний сплатити за послуги по відведенню стічних вод за об`єм, що визначений виконавцем в рахунку та акті виконаних робіт, на підставі показників витратоміра. Показники витратоміра фіксуються в акті обстеження (Додаток 1 до Договору). Замовник проводить оплату за отримані послуги згідно договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно до 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Отже, з умов договору вбачається, що фактичне надання послуг повинно бути підтверджено підписанням акту виконаних робіт обома сторонами договору з подальшою оплатою таких послуг на підставі вказаного акту (п.2.3 та п.4.3) (а.с. 29).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було надано послуги за період з квітня по серпень 2019 року, що підтверджується актами виконання робіт по Договору, а також рахунками за квітень - серпень 2019, які направлені на адресу відповідача.

Згідно вказаних актів виконаних робіт замовник передав, а виконавець прийняв на виконання умов договору наступні об`єми: за квітень 2019 року 5827,00 м3 на суму 41 115,31 грн; за травень 2019 року 8433,00 м3 вартістю 59503,25 грн; за червень 2019 року 6873,00 м3 на суму 48495,89 грн; за липень 2019року 5649,00 м3 на суму 39859,34 грн. та за серпень 2019 року 7183,00 м3 на суму 50683,25,43 грн.(а.с.43-51).

Всього, замовник отримав виконані виконавцем послуги за квітень-серпень 2019 року на загальну суму 239 657,04 грн.

Разом з цим, відповідач у своєму відзиві стверджує, що вищезазначені акти виконаних робіт ним не підписувались у зв`язку з чим, дана заборгованість не находить свого підтвердження згідно умов договору.

Як вбачається із актів виконаних робіт наданих суду позивачем за травень 2019 року 8433,00 м3 вартістю 59503,25 грн; за червень 2019 року 6873,00 м3 на суму 48495,89 грн; за липень 2019року 5649,00 м3 на суму 39859,34 грн. та за серпень 2019 року 7183,00 м3 на суму 50683,25,43 грн., останні дійсно не містять підписів та печаток замовника (а.с.43-51).

Проте, як вбачається із додатку №3 до договору після надання послуг виконавець направляє на адресу замовника рахунок та акт виконаних робіт (додаток 3 до Договору) на підставі показників витратоміра не пізніше 10 числа наступного місяця, (п 4.1 Договору), (згідно протоколу розбіжностей).

Таким чином, позивачем на адресу відповідача надсилалися рахунки, акти виконаних робіт, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а саме листи від 03.05.2019 за № 171, від 28.05.2019 за № 199, від 04.07.2019 б/н, від 30.08.2019 за № 1698, від 16.09.2019 за № 1794, від 06.08.2019 за № 1527 та акти обстеження, які підписані відповідачем (а.с. 60-69).

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що згідно п. 4.7. Договору № 238-ТУ-18 -БМЕС-18-ю від 30.11.2018р. у випадку відсутності направленого (підписаного) з боку замовника акта виконаних робіт, або письмової мотивованої відмови, останній вважається погодженим з боку замовника.

Зі сторони замовника претензій щодо виконання умов Договору, на адресу позивача - виконавця не надходили. При цьому, відповідач пояснень з приводу не підписання актів виконаних робіт суду не надав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що акти виконаних робіт є підставою для нарахування плати відповідно до умов Договору, а тому твердження відповідача у відзиві про відсутність правових підстав у позивача про нарахування замовнику суми боргу є безпідставними.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір укладений між сторонами є договором про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги в розмірі 239 567 грн 04 коп.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором здійснено нарахування пені в розмірі 4 192 грн 00 коп., 3% річних в розмірі 363 грн. 90 коп. та інфляційні втрати в розмірі 287 грн. 81 коп (розрахунок а.с. 26-27).

Право позивача на нарахування пені передбачене п. 5.1.4 договору, згідно якого за прострочення замовником оплати вартості наданих послуг, відповідно до п.2.3. даного договору, останній сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової станки НБУ, яка діяла на період оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім цього, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний від визначеної суми сплатити на користь позивача, окрім неустойки в розмірі 1 відсотка вартості товару за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк, матеріальну відповідальність в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, суму індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд, здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням умов договору та вимог чинного законодавства, встановив, що остання нарахована правомірно, відтак вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача.

Судом встановлено , що позивачем сплачено судовий збір за подання даної позовної заяви в розмірі 4 422,07 грн. згідно платіжного доручення № 2155597 від 19.09.2019р., проте необхідно було сплатити 3 667,50 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, оплата судових витрат покладається на відповідача в розмірі 3667 грн.50 коп. судового збору.

Також суд зазначає, що заявлені до відшкодування понесені витрати у розмірі 1000,00 грн (оплата проїзду представника позивача) та 2000,00 грн. відрядження, не підтверджуються доказами, а тому не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 237- 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про стягнення в сумі 244 500,40 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Рівненського обласного виробничо-комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, вул. Степана Бандери, буд. 2, м. Рівне, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, вул. Тверська, 5, м. Київ, ) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, вул. Льва Толстого, 61, м. Київ) в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (33013, вул. Н. Хасевича, 9, м. Рівне, ) (одержувач коштів: виробничий підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" п/р НОМЕР_1 в АТБВ №10026/0123 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк", МФО 322669 код за ) 239 657 (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн 04 коп. основного боргу, 4 192 (чотири тисячі сто дев`яносто дві) грн 00 коп. пені, 363 (триста шістдесят три) грн 90 коп 3% річних, 287 (двісті вісімдесят сім) грн 81 коп інфляційних втрат та судовий збір в сумі 3667 (три тисячі шістсот шістдесят сім) грн 50 коп.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.12.2019.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Заголдна Я.В.