ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 910/11655/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.,

за участю представників:

від позивача - Бєрова О.В., ордер серії КС №665669 від 16.12.2019;

від відповідача - Тетерятник О.В., довіреність №001-2672 від 15.08.2019;

від третьої особи - Богданевич Ю.В., адвокат, довіреність №062/15/1/09-114 від 09.01.2019,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/11655/18 (суддя Борисенко І.І., повний текст складено - 13.08.2019) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» про визнання недійсним акту обстеження нежилих приміщень

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради про визнання недійсним акта обстеження нежилих приміщень від 27.04.2018.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на сумнівний зміст оскаржуваного акта та допущені порушення стандартів оформлення офіційних документів, встановлених ДСТУ 4163-2003 Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, при його складенні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/11655/18 у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» відмовлено повністю.

В мотивування прийнятого рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірний акт обстеження нежилих приміщень від 27.04.2018 не є правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов`язків у сторін договору, а лише посвідчує факт певної події, у зв`язку з чим не може бути визнаний недійсним. Крім того, за висновком суду, вимога позивача про визнання акту обстеження нежилих приміщень від 27.04.2018 недійсним є такою, що не відповідає способам захисту права та не направлена на реальний та ефективний захист порушеного прав.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним акт обстеження нежилих приміщень від 27.04.2018.

Доводи апелянта зводяться до непогодження з висновками місцевого суду. Скаржник стверджує, що існування акту несе негативні наслідки для позивача, оскільки на підставі акту відповідачем було нараховано додаткову орендну плату за нібито нецільове використання орендованих приміщень, тому висновок суду про те, що існування акту не несе будь-яких наслідків для позивача, на думку останнього є помилковими.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» (орендар) 22.08.2016 був укладений договір №2241 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами п. 1.1 якого, орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 19 липня 2016 року, протокол №20 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: бульвар Лесі Українки, будинок №27/2 літ. А у м. Києві, для розміщення торгівельного об`єкту з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, що призначаються для навчальних закладів.

Згідно п. 2.1 договору об`єктом оренди є: нежитлові приміщення загальною площею: 442,30 кв.м. в т.ч. 1 поверх - 9,50 кв.м., 2 поверх - 371,70 кв.м., підвал - 61,10 кв.м. згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Вартість об`єкта оренди згідно із затвердженим 15 квітня 2016 року висновком про вартість майна станом на 31 березня 2016 року становить: 9 683 500,00 грн. (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору, орендар вступає у строкове платне користування об`єктом у термін указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше, ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації цього договору) та акта приймання - передачі об`єкта.

Згідно п. 5.1.1 договору орендодавець має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснення фото-або відео фіксація стану та умов використання об`єкта.

Орендодавець має право відмовитися від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу (п. 5.1.3 договору).

Пунктом 5.2.1 договору визначено, що підприємство-балансоутримувач має право проводити необхідний огляд та перевірку виконання орендарем умов цього договору. В процесі перевірки виконання умов цього договору оренди може бути здійснена фото- або відео фіксація стану та умов використання об`єкта.

У відповідності до п. 5.3 договору орендар має право використовувати об`єкт відповідно до його призначення та умов цього договору.

Згідно п. 8.5 договору у разі виявлення факту використання об`єкта не за цільовим призначенням договір може бути розірвано. Орендар зобов`язаний додатково сплатити різницю між орендною платою, розрахованою за фактичний вид використання об`єкта, встановлений перевіркою, та орендною платою, визначеною цим договором за весь період оренди, з початку дії цього договору.

Як зазначає позивач, 27.04.2018 представниками Департаменту комунальної власності м. Києва було проведено обстеження фактичного використання орендованих нежилих приміщень загальною площею 442,30 кв.м. на вул. Л. Українки, 27/2 літ.А.

За результатами обстеження вказаних нежитлових приміщень встановлено, що частина об`єкту оренди (підвал) використовуються для розміщення складу, інша частина - для розміщення офісу, що є порушенням п.1.1 договору оренди.

Вказаний акт обстеження підписаний членами комісії та директором позивача ( ОСОБА_1 ), який зауважив, що на момент обстеження за оренду було оплачено 67 397,91 грн.

Разом з тим, договором оренди №2241 від 22.08.2016 та рішенням постійної Комісії Київської міської ради з питань власності від 19.07.2016, оформленим протоколом №20, визначено цільове призначення об`єкта оренди - для розміщення торгівельного об`єкту з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, що призначаються для навчальних закладів.

Згідно п. 20 таблиці 2 підпункт 20 абзацу 6 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду (в редакції чинній на дату укладення договору оренди №2241 від 22.08.2016) для розміщення торгівельних об`єктів з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, ліцензованої відео - та аудіо продукції, що призначається для навчальних закладів визначена орендна ставка - 6%. Вказана орендна ставка була застосована при здійсненні розрахунку орендної плати, який згідно з пунктом 7 Методики здійснюється підприємством - балансоутримувачем та затверджується відповідним орендодавцем.

Для розміщення складських приміщень, офісу відповідно до вказаної Методики застосовуються інші орендні ставки.

Листом №062/05/15-4428 від 14.05.2018 Департамент комунальної власності м. Києва звернувся до позивача та повідомив, що за результатами обстеження вказаних нежитлових приміщень встановлено, що частина об`єкту оренди (підвал) використовуються для розміщення складу, інша частина - для розміщення офісу, що є порушенням п. 1.1 договору оренди. У зв`язку з чим повідомлено, що КП «Київжитлоспецекспуатація» відповідно до п. 8.5 договору оренди необхідно нарахувати різницю між орендною платою за фактичне використання об`єкта оренди, встановленою перевіркою та орендною платою визначеною договором оренди за весь період оренди та надати зазначений розрахунок орендарю для оплати та розпочати процедуру розірвання договору оренди в судовому порядку.

В свою чергу, позивач направив відповідачу листа №18.06-007 від 07.06.2018, в якому просив: скасувати рішення про нецільове використання нежилих приміщень у будинку №27/2 літер. А на бульв. Лесі Українки; скасувати зазначену в листі КП «Київжитлоспецекспуатація» вимогу про перерахунок орендної плати за підвищеними коефіцієнтами з 22.08.2016 та вимогу про сплату заборгованості в розмірі 1 334 851,40 грн.; надати пільгу по сплаті орендної плати по договору №2241 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (яка надавалася до березня 2018 року) в розмірі 50% від загального розміру орендної плати вказаної в пункті 3.1 договору №2241 для можливості подальшої роботи підприємства.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним акту обстеження нежилих приміщень від 27.04.2018, оскільки вважає, що акт складений з грубими порушеннями стандартів оформлення офіційних документів.

Як вже зазначалось, судом першої інстанції у позові відмовлено.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу приписів ч.ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Положеннями ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Таким чином, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, в тому числі актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов`язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов`язки тільки у того суб`єкта (чи визначеного ними певного кола суб`єктів), якому вони адресовані. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

При цьому у господарському суді не можуть оспорюватись акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов`язкового характеру.

Актом обстеження від 27.04.2018, складеним відповідачем за результатами проведеного обстеження орендованих нежилих приміщень, зафіксовано факт використання орендарем приміщень не за цільовим призначенням.

Так, договором оренди №2241 від 22.08.2016 та рішенням постійної Комісії Київської міської ради з питань власності від 19.07.2016, оформленим протоколом №20, визначено цільове призначення об`єкта оренди - для розміщення торгівельного об`єкту з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, що призначаються для навчальних закладів.

Водночас, при обстеженні приміщень було виявлено, використання орендарем частини об`єкту оренди (підвал) для розміщення складу, іншої частини - для розміщення офісу, що є порушенням умов договору оренди.

Вказані порушення було зафіксовано в оскаржуваному акті.

Тобто, виходячи з викладеного, спірний акт від 27.04.2018, який є предметом позову, не містить наведених характеристик та не має характеру обов`язкового до виконання ненормативного акта, а є лише фіксацією порушення, виявленого відповідачем під час перевірки дотримання позивачем умов договору оренди №2241 від 22.08.2016, що полягало в обстеженні приміщень орендованих ТОВ «Підприємство «Торгсистема».

За таких обставин, позовна вимога про визнання недійсним акту обстеження не відповідає встановленим способам захисту права, оскільки акт ненормативного (необов`язкового) характеру не може оспорюватися в господарському суді, що виключає підстави для задоволення такої вимоги.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості оскарження актів ненормативного характеру, які за своєю природою фіксують виявлені порушення, викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №904/10545/17, від 07.03.2018 у справі №916/611/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу, скаржником не доведено, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскільки доводи апелянта щодо неправомірності акту обстеження, з посиланням на допущені порушення при його складенні зводяться до оспорювання дійсності акта, утім як вже було встановлено судом така позовна вимога не відповідає встановленим способам захисту права і не підлягає оскарженню в господарському суді.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Торгсистема» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/11655/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 у справі №910/11655/18.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.12.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

А.О. Мальченко