ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.2019 м. Ужгород Справа № 907/694/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м. Ужгород

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево

про стягнення 115853,16 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача -

від відповідача не з`явився.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач заявив позов до відповідача про стягнення 115853,16 грн. Підставою позову є факт невиконання відповідачем, як розпорядником коштів, зобов`язання по відшкодуванню витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 1 січня 2019 року включно до 30 червня 2019 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям абонентів з огляду на статтю 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» , статтю 91 Бюджетного кодексу України, а також Закон України «Про телекомунікації».

При зверненні з позовом заявник подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом представника позивача.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 1921,00 грн. сплаченого судового збору

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження в викликом сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, а позивач- відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, як розпорядника коштів, про стягнення 115853,16 грн. на відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 1 січня до 30 червня 2019 року, які надавалися позивачем пільговим категоріям населення м. Мукачево.

Заперечення відповідача.

Впродовж спірного періоду Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради субвенцій з державного бюджету на оплату пільг на телекомунікаційні послуги не отримувало; договорів не укладало, звітів не підписувало.

Між Позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради договір про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги не укладався, а відтак, відсутні і зобов`язання.

Встановлення додаткових соціальних гарантій та здійснення видатків на пільги з послуг зв`язку є правом, а не обов`язком органів місцевого самоврядування.

Позивачем не надано жодних документів у підтвердження сум заборгованості.

Відповідь на відзив

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбуваються відповідно до вимог Законів України.

Чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України.

Форма « 2-пільга» є достатнім доказом обсягу послуг, які надані окремим категоріям громадян (постанова Верховного Суду від 15.05.2019 №922/1401/18)

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частини третя, четверта статті 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема: пільги щодо оплати послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв`язку, визначені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», «Про прокуратуру».

Положеннями вказаних нормативно-правових актів, зокрема, встановлено право фізичних осіб, які мають визначений законами соціальний статус на отримання послуг зв`язку на пільгових умовах (з частковою оплатою їх вартості або безкоштовно), та обов`язок провайдера, оператора телекомунікацій надавати такі послуги з урахуванням встановлених чинним законодавством пільг.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету»(постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 426, яка набрала чинності з 24.06.2017 були внесені зміни) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким органом у спірних правовідносинах є Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, до компетенції якого належить забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, і саме відповідач як головний розпорядник коштів на фінансування державних соціальних програм зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями - надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

Відповідно до п. 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України (з 01.01.2017) до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Відповідно до пунктів 3, 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою « 1-пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

За таких обставин, відповідач, як орган уповноважений державою здійснювати від її імені повноваження в спірних правовідносинах, зобов`язаний належно, відповідно до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах окремим категоріям громадян за період з 1 січня 2019 до 30 червня 2019 року, а отже позовні вимоги є обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надавалися телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню м. Мукачево.

Факт надання послуг позивачем у заявлений ним період підтверджується тим, що на виконання вимог п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.01.03 № 117, підприємство щомісячно надсилало на електронну адресу розпорядника «Розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг» (форма « 2-пільга»). До позовної заяви додано дублікати роздруківок текстового файлу форми « 2-пільга», який також щомісячно потягом першого півріччя 2019 року направлявся до управління праці та соціального захисту населення виконкому Мукачівської міськради. Примірники форми « 2-пільга» у вигляді файлу в DBF-форматі, форма якого затверджена наказом Мінпраці від 04.10.07 №535 «Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг « 2-пільга», знаходяться у позивача, у вигляді файлу DBF-формату та письмовому вигляді - у відповідача.

Однак, відповідач надані позивачем телекомунікаційні послуги не оплатив, що слугувало підставою для звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права.

Як вбачається з відзиву на позов відповідач покликається на те, що управління не мало підстав та бюджетних призначень для здійснення відшкодування виплат на надання телекомунікаційних послуг, оскільки відсутній договір із позивачем про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг, як підстави для виконання зобов`язань.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідач, який є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення м. Мукачева, зобов`язане було на підставі приписів вказаних вище законів, положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 та Порядку № 256 здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв`язку пільговим категоріям населення, які проживають на вказаній території, за рахунок державних субвенцій.

При цьому, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина друга статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 по справі № 11/446, від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12, постанові ВГСУ від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011, від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 921/177/17-г/14, від 23.04.2018 у справі № 921/198/17-г/8.

За таких обставин, відповідач відповідає за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відтак, твердження відповідача, з посиланням на відсутність у місцевому бюджеті виділених коштів, не є підставою для звільнення його від обов`язку щодо оплати понесених позивачем витрат, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг для пільгових категорій громадян.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин першої-четвертої статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Відсутність укладених між відповідачем та позивачем договорів про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг у спірний період, як і не підписання відповідачем актів звіряння розрахунків, не може бути підставою для звільнення відповідача від законодавчо встановленого обов`язку компенсувати вартість фактично спожитих пільговими категоріями населення послуг.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов`язань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за спірний період внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, безумовний обов`язок щодо виконання яких унормований Законом.

При вирішення спору судом взято до уваги висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2018 №927/345/17 та постанові від 17.04.2018 №911/4249/16, відповідно до яких не проведення відшкодування позивачу вартості наданих ним соціальних послуг певним категоріям громадян, які є предметом спору в даній справі, було б порушенням права на мирне володіння майном (майновими правами), гарантованих Першим Протоколом до Конвенції про захист з прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, оскільки така бездіяльність відповідача, як уповноваженого державного органу на виплату за рахунок бюджету компенсації вартості фактично наданих соціальних послуг, не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави.

Заявлена позивачем до стягнення сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надаючи послуги окремим категоріям громадян за встановленими державою пільговими тарифами. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що законами України про державний бюджет на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із законів про бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним особам та з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які відповідно до чинного законодавства мають право на соціальні пільги.

Щодо позиції відповідача про те, що форма « 2-пільга» не підтверджує суму позову. Судом прийнято до уваги, позицію Верховного Суду, відповідно до якої форма « 2-пільга» є достатнім доказом обсягу послуг, які надані окремим категоріям громадян відповідно до законодавства. Зокрема, в постанові від 15.05.19 по справі № 922/1401/18 Верховний Суд, надаючи оцінку наявних в матеріалах справи розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, не містять в собі інформацію щодо видів послуг, які надавалися кожному пільговому абоненту, зазначає наступне. Механізм реалізації визначених законодавством України соціальних гарантій, зокрема, отримання пільг з оплати послуг зв`язку, визначається Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117. На виконання п. 10 Положення, позивач подавав відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за кожний минулий місяць. Відповідно до п. 11 Положення № 117 та п. 2 Постанови № 256, відповідач був зобов`язаний щомісяця звіряти інформацію, що міститься в реєстрі з отриманою від позивача інформацією. Тобто саме відповідач зобов`язаний щомісячно проводити дії щодо звірки інформації з реєстру з інформацією, яка надійшла йому від позивача.

Доказів про проведення таких дій і перевірки ним інформації, що викликає сумнів, відповідач не надав, тому доводи касаційної скарги про відсутність інформації щодо видів (обсягу) послуг визнані Верховним Судом необґрунтованими.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 74, 80, 129, 233, 236,-238, 241, 248, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Валенберга, буд. 31, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18, ) в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, буд. 4, платіжні реквізити: . р/р IBAN № НОМЕР_1 а АТ Ощадбанк м. Київ МФО 300465) 115853,16грн. (Сто п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят три гривні 16 копійки) витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Мукачево, а також 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2019.

Суддя Андрейчук Л.В.