СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2019 р. Справа № 922/2486/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Пушай В.І. , суддя Стойка О.В.,

за участі секретаря судового засідання Полупан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - Міхно Л.О., що діє на підставі довіреності № 08-21/4105/2-19 від 06.12.2019;

відповідача - адвокат Литвинова В.В., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2175 від 20.12.2017 та довіреності № 945 від 03.07.2018;

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Харківської міської ради (вх. № 3621Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року (повний текст складено 05.11.2019) у справі № 922/2486/19

за позовом Харківської міської ради, м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця Кривонос Ольги Іванівни, м. Харків;

про стягнення 75650,90 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до ФОП Кривонос О.І., в якому просить стягнути безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1, в сумі 75650,90 грн, на підставі ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на вказаній земельній ділянці, що належить до комунальної форми власності, належним чином у встановленому законом порядку не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою, внаслідок чого територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради не отримала дохід у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 в сумі 75650,90 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.10.2019 у справі № 922/2486/19 (суддя Погорелова О.В.) у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано доказів існування протягом спірного періоду з 01.07.2016 по 30.11.2016 земельної ділянки площею 0,5262 га за адресою: АДРЕСА_1, як об`єкта цивільних прав, у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою. Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019 № НВ-019, вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 з кадастровим номером земельної ділянки :026033:0028 зареєстрована як об`єкт цивільних прав 21.12.2016. Акт обстеження земельної ділянки від 31.07.2019 не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру земельної ділянки, що використовується відповідачем, оскільки цей акт складений 31.07.2019, а використання відповідачем ФОП Кривонос О.І. спірної земельної ділянки припинено 22.12.2016.

Повний текст зазначеного рішення складено 05.11.2019.

Позивач - Харківська міська рада 25.11.2019, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог повністю. Посилається на те, що розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:033:0028) від 14.05.2019 № 850/0/45-19, виданого відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Стверджує, що показники, які застосовувались для здійснення розрахунку не змінювались з моменту прийняття рішення Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13, яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013. Розмір орендної плати розраховано для земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,5262 га, яка не змінювалась з моменту формування її як об`єкту цивільних прав (21.12.2016) і до теперішнього часу. Тому, позивач вважає, що коефіцієнти та площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 при здійсненні розрахунку безпідставно збережених кошів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки ФОП Кривонос О.І. були правильно застосовані.

Ухвалою Східного апеляційного господарського від 02.12.2019 у справі № 922/2486/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено відповідачу строк до 16.12.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 17.12.2019 о 09:30 год. та викликано в судове засідання учасників справи.

Відповідач - ФОП Кривонос О.І. на виконання зазначеної ухвали 13.12.2019 за вх. № 11782 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами позивача, викладеним в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що була власником нежитлової будівлі літ. "А-1", за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2014,6 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2003 № 1536, укладеного з АТЗТ "Укрбудкомплекс", з моменту придбання цієї будівлі до моменту її відчуження (22.12.2016). Рішенням Харківської міської ради від 25.12.2007 № 291/07 ФОП Кривонос О.І. надано згоду на розробку відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 0,6000 га, для експлуатації та обслуговування складського приміщення по АДРЕСА_1. Рішенням Харківської міської ради від 16.04.2008 № 83/08 внесені зміни до рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 № 291/07 щодо зменшення площі земельної ділянки з 0,6000 га до 0,5262 га, затверджено проект відведення земельної ділянки ФОП Кривонос О.І. та надано ФОП Кривонос О.І. в оренду земельну ділянку площею 0,5262 га по АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування складського приміщення строком до 01.04.2013. У відповідності зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За приписами ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація земельної ділянки площею 0,5262 га, кадастровий номер :026033:0028, по АДРЕСА_1 була сформованою та інформацію про неї внесено до Державного земельного кадастру тільки 21.12.2016, тобто з 21.12.2016 ця земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України. 22.12.2016 Кривонос О.І. продала ОСОБА_2 нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, по АДРЕСА_1 , по договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.12.2016. Отже, у період з 01.07.2016 по 31.11.2016 земельна ділянка, площею 0,5362 га по АДРЕСА_1 , як об`єкт цивільних прав не існувала, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки в сумі 75650,90 грн є необгрунтованими. Вважає, що позивачем безпідставно здійснено розрахунок орендної плати за період з 01.07.2016 по 31.11.2016 на підставі акту обстеження від 31.07.2019, оскільки чинним законодавством не передбачено формування земельних ділянок на підставі актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою згідно положень ст. 25 Закону України "Про землеустрій".

Представник позивача - Харківської міської ради в судовому засіданні 17.12.2019 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача - ФОП Кривонос О.І. в судовому засіданні 17.12.2019 підтримав відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, а також викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи учасників справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Кривонос Ольга Іванівна (відповідач) на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2003 № 1536, укладеного з ТОВ "Укрбудкомплекс", отримала у приватну власність нежитлову будівлю літ. «А-1», по АДРЕСА_1, загальною площею 2014,6 кв. м (а.с. 71).

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29.07.2003, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.07.2003 № 1115674 (а.с. 72) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.07.2019 № 175834290 (а.с. 16-19).

Рішенням Харківської міської ради від 25.12.2007 № 291/07 "Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" (а.с. 23-27) відповідачу - ФОП Кривонос О.І. надано згоду на розробку відведення земельної ділянки, площею орієнтовно 0,6000 га для експлуатації та обслуговування складського приміщення по АДРЕСА_1 (п. 70 Додатку до Рішення).

Рішенням Харківської міської ради від 16.04.2008 № 83/08 "Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування та надання згоди на укладання договорів суборенди земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель та споруд" (а.с. 28-31) внесені зміни до рішення Харківської міської ради від 25.12.2007 № 291/07, згідно з якими змінено площу земельної ділянки з 0,6000 га на 0,5262 га, затверджено проект відведення земельної ділянки ФОП Кривонос О.І. та надано ФОП Кривонос О.І. в оренду земельну ділянку площею 0,5262 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування складського приміщення строком до 01.04.2013 (п. 17 Додатку до Рішення).

Відповідно до листа Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.05.2018 № 1468/116-18, станом на 29.12.2012 правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , за відповідачем - ФОП Кривонос О.І. не зареєстровані (а.с. 21).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019 № НВ-019, державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,5262 га, по АДРЕСА_1, кадастровий номер :02:033:0028, проведено 21.12.2016 (а.с. 33-36).

22.12.2016, Кривонос О. І. нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, розташовану на земельній ділянці площею 0,5262 га, по АДРЕСА_1 , передала у приватну власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 22.12.2016 (а.с. 73-74)

Отже, відповідач - ФОП Кривонос О.І. була власником нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, за адресою в АДРЕСА_1, у період з моменту її придбання до моменту відчуження (22.12.2016).

31.07.2019 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :02:033:0028, про що складено Акт обстеження земельної ділянки від 31.07.2019 (а.с. 42-43).

Вказаним актом обстеження земельної ділянки встановлено, що Кривонос О.І. з 23.06.2006 по 22.12.2016 використовувала земельну ділянку площею 0,5262 га з кадастровим номером :02:033:0028 по АДРЕСА_1 без оформлення правовстановлюючих документів у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

У зв`язку з тим, що ФОП Кривонос О.І., набувши право власності на нежитлову будівлю літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, за адресою в АДРЕСА_1, використовувала земельну ділянку, на якій розташована зазначена нежитлова будівля, без оформлення права користування земельною ділянкою, орендну плату за користування земельною ділянкою не сплачувала, Харківська міська рада звернулась до місцевого господарського суду з позовними вимогами про стягнення з ФОП Кривонос О.І. 75650,90 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1, площею 0,5262 га, за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 на підставі ст.ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.10.2019 у справі № 922/2486/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

В силу ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка, плата за землю справляється відповідно до чинного законодавства.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України, є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Предметом позову в цій справі є стягнення з ФОП Кривонос О.І. - власника об`єкта нерухомого майна (нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, за адресою в АДРЕСА_1) безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою площею 0,5262 га, на якій цей об`єкт розміщений.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. "е" ч. 1 ст. 141 цього Кодексу).

Водночас, за змістом ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди (користування) земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Право оренди (користування) земельною ділянкою виникає на підставі відповідного договору (тощо) з моменту державної реєстрації цього права.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач - ФОП Кривонос О.І. була по 22.12.2016 власником нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, за адресою в АДРЕСА_1, розміщеної на відповідній земельній ділянці площею 0,5262 га.

Докази оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ФОП Кривонос О.І., зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Харківською міською радою та державної реєстрації такого права, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, з моменту отримання у власність об`єкта нерухомого майна до моменту оформлення його власником права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, тому до них мають бути застосовані положення глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, нормами ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1, її площі, меж та кадастрового номеру.

Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду землі", об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Отже, позивач - Харківська міська рада в даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду (з 01.07.2016 по 30.11.2016) земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 922/392/18, від 07.02.2019 у справі № 922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачем при зверненні до суду не надано доказів існування протягом спірного періоду з 01.07.2016 по 30.11.2016 земельної ділянки площею 0,5262 га за адресою: АДРЕСА_1, як об`єкта цивільних прав, у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, зокрема не надано доказів, того, що станом на 01.07.2016-30.11.2016 зазначеній ділянці було присвоєно кадастровий номер та зареєстровано її в Державному земельному кадастрі, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Таким чином, розмір заявлених до стягнення позовних вимог є недоведеним.

Державна реєстрація земельної ділянки площею 0,5262 га, кадастровий номер :026033:0028, по АДРЕСА_1 була сформованою та інформацію про неї внесено до Державного земельного кадастру тільки 21.12.2016, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.07.2019 № НВ-019 (а.с. 33-36).

Тобто лише з 21.12.2016 зазначена земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Акт обстеження земельної ділянки від 31.07.2019 не є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір площі земельної ділянки, яку фактично використовував відповідач, та її формування як об`єкт права і участь у цивільному обороті, оскільки обстеження земельної ділянки було проведене станом на 31.07.2019, тоді як нарахування безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку позивач здійснює за більш ранній період з 01.07.2016 по 30.11.2016.

Крім того, відповідно до листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1, крім нежитлової будівлі літ. "А-1", загальною площею 2014,6 кв. м, власником якої у період з 11.06.2003 по 22.12.2016 була ФОП Кривонос О.І. (відповідач), також розташований ще один об`єкт нерухомого майна - приватний житловий будинок з надвірними будівлями, який станом на 31.12.2012 був зареєстрований на праві власності за фізичними особами.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 Податкового кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати було здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:033:0028) від 14.05.2019 № 850/0/45-19, виданого відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області, із застосуванням коефіцієнтів, затверджених рішенням Харківської міської ради від 03.07.2013 № 1209/13, яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 та базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 грн, яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01.01.2013 та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України (п. 1.1 рішення).

Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.05.2019 № 850/0/45-19, нормативна грошова оцінка земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 5262 кв. м, кадастровий номер :02:033:0028, становить 4811362 грн (а.с. 32).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 вказано нормативну грошову оцінку землі в розмірі 4539054 грн (а.с. 41).

Проте, в матеріалах справи відсутній Витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,5262 га по АДРЕСА_1, станом на 2016 рік.

Інформації щодо джерел застосування показників в наданому позивачем до позовної заяви розрахунку ні в самому розрахунку, ні в матеріалах справи не міститься.

Крім того, вказаний розрахунок не є неналежним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки цей розрахунок не містить дати складення, та зроблений не на бланку будь-якого структурного підрозділу чи виконавчого органу позивача.

Зважаючи на відсутність доказів того, що станом на 01.07.2016-30.11.2016 було виділено земельноу ділянку за адресою: АДРЕСА_1, присвоєно їй кадастровий номер та зареєстровано її в Державному земельному кадастрі, тобто доказів формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, та відсутність доказів отримання сторонами Витягу з нормативної грошової оцінки землі станом на 2016 рік, обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю є неможливим.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі № 922/96/19, від 29.05.2018 у справі № 922/955/18 та від 06.08.2019 у справі № 922/3560/18.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи скаржника зазначеного не спростовують, тому апеляційна скарга позивача залишається без задоволення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права, рішення прийняте при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Наведені позивачем в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування або зміни зазначеного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм чинного законодавства. Тому судова колегія відмовляє в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишає без змін рішення Господарського суду Харківської області від 29.10.2019 у справі № 922/2486/19.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Зважаючи на те, що судовою колегією відмовлено в задоволенні апеляційної скарги позивача, у відповідності до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача - Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2019 року по справі № 922/2486/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20.12.2019.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка