РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2019Справа № 910/7456/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША УКРАЇНСЬКА ДОРОЖНЬО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАС СМД УКРАЇНА"

про стягнення 59 067,80 грн.,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРША УКРАЇНСЬКА ДОРОЖНЬО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАС СМД УКРАЇНА" про стягнення 59 067,80 грн., з яких: 55 151,32 грн. - сума основного боргу, 3 916,48 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив оплату наданих позивачем послуг за договором підряду № 24/10-18-1 від 24.10.2018.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 (після усунення недоліків позовної заяви) відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову (в тому числі доказів повної або часткової оплати спірної заборгованості, контррозрахунку позовних вимог, у разі їх наявності).

Ухвала Господарського суду міста Києва від 14.08.2019 була надіслана рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення № 995 та № 203 на адресу відповідача, вказану у реквізитах спірного договору та зазначену в позовній заяві, а також на юридичну адресу місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Повідомленням про вручення поштового відправлення № 995 підтверджується, що 30.08.2019 відповідач отримав вищезазначену ухвалу Господарського суду міста Києва.

Разом з цим, конверт з відправленням № 203 повернувся до суду без вручення з відміткою: «не вручено під час доставки, інші причини».

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, не заявив жодних клопотань, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 11.12.2019.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2018 між позивачем, як підрядником, та відповідачем, як замовником, укладено договір № 24/10-18-1 підряду, за умовами якого останній доручив, а позивач зобов`язався надати послуги з нанесення дорожньої розмітки, які відповідач мав прийняти та оплатити.

Місце надання послуг - автомобільна дорога державного значення у Донецькій області Т-08-03 Запоріжжя-Маріуполь на ділянці 177+600-км 183+600 (пункт 1.2. договору).

Згідно пункту 3.1 договору його ціна становить 43 732,10 грн., у т.ч. ПДВ 7 288,68 грн., що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості послуг.

Відповідно до пункту 3.4 договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів на підставі довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма № КБ-3), а також акту приймання виконаних робіт (форми № КБ-2в), підписаними уповноваженими представниками сторін.

Датою передачі послуг від підрядника замовнику вважається дата підписання акту приймання виконаних робіт (форми № КБ-2в) і довідок про вартість виконаних робіт та витрат (форма № КБ-3) (пункт 4.6 договору).

Згідно пункту 5.1 договору підрядник розпочинає виконання послуг протягом 5 днів із моменту укладення договору та забезпечує їх завершення до 31.12.2018.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.10.2018 сторони підписали договірну ціну до договору, яка становить 43 732,10 грн.

За фактом виконаних робіт за грудень 2018 року сторонами підписано 17.12.2018 довідку про вартість виконаних будівельних робіт і витрат та акт приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 55 151,32 грн.

Оскільки відповідач оплату виконаних позивачем робіт не здійснив, останній звернувся 15.04.2019 до відповідача з претензією від 12.04.2019 № 21 щодо сплати суми заборгованості та пені, однак відповіді або коштів не отримав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Частинами 1, 2 статті 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що загальна вартість виконаних робіт за договором склала 55 151,32 грн., що зафіксовано сторонами у довідці про вартість виконаних будівельних робіт і витрат та акті приймання виконаних будівельних робіт.

Зазначені документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками обох підприємств без заперечень та зауважень.

При цьому, суд приймає доводи позивача, викладені у письмових поясненнях до позову в частині того, що збільшення вартості робіт відповідає умовам правочину, оскільки п. 3.1. Договору визначено, що вартість робіт за Договором визначається динамічною договірною ціною.

Враховуючи те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за вищезазначеним договором, яка складає 55 151,32 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повне або часткове погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути 3 916,48 грн. пені, нарахованої за період з 30.01.2019 до 11.04.2019 у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.1 договору в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. Передбачена законами України відповідальність застосовується з урахуванням положень цього договору.

Пунктом 7.3 договору сторони передбачили, що до правовідносин сторін у частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення замовником взятих на себе згідно даного договору зобов`язань не застосовуються положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за порушення замовником взятих на себе згідно положень цього договору зобов`язань встановлюються виключно умовами цього договору.

Нарахування будь-яких суми щодо відповідальності замовника за невиконання грошового зобов`язання за цим договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов`язання. Сторони домовилися та підтверджуються, що загальний розмір відповідальності замовника за цим договором не може перевищувати 0,1 % від загальної вартості порушених замовником зобов`язань (пункти 7.3.2, 7.3.3 договору).

Отже, як убачається із умов договору, та про що позивач сам зазначав у позовній заяві, укладеним між сторонами правочином конкретний розмір штрафних санкцій за невиконання відповідачем грошового зобов`язання не встановлений.

Водночас, нормами чинного законодавства розмір штрафних санкцій щодо вказаного виду зобов`язання також не визначений.

Поряд із цим, за положеннями статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки сторонами за порушення обов`язку своєчасної оплати виконаних робіт не погоджено нарахування пені та законом відповідне забезпечення зобов`язання також не передбачене, вимога позивача про стягнення вказаної штрафної санкції з відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що умови Договору не містять розміру, бази та порядку нарахування неустойки (штрафних санкцій).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 по справі № 904/5922/17, в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

З огляду на вищезазначене та беручи до уваги те, що зобов`язання відповідача щодо оплати підрядних робіт є грошовими та те, що в договорі сторонами не визначено розмір, порядок та базу нарахування неустойки, вимоги позивача щодо стягнення 3 916,48 грн. пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву у визначений судом строк, не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 55 151,32 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення пені суд відмовляє, зважаючи на встановлені у даному рішенні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАС СМД УКРАЇНА" (69001, Запорізька обл. м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2; ідентифікаційний код 37474227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША УКРАЇНСЬКА ДОРОЖНЬО-БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ" (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Володимирська, 57-А, офіс 10; ідентифікаційний код 38587794) 55 151,32 грн. основної заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1793,63 грн.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2019.

Суддя І.В. Приходько