СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа № 922/655/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Дучал Н.М., суддя Ільїн О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача - Шеіна І.В., посвідчення № 6596/10 від 26.04.2018, ордер серія ХВ № від 08.05.2019;

3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Мазур Л.Б., довіреність №220/533/Д від 03.12.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2621 Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі № 922/655/19,

за позовом Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ідентифікаційний код 33689922) в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (61034, м. Харків, вул. Переможців, 6-А, ідентифікаційний код 38746882),

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6),

до 1)Приватного підприємства "СЕРЖ" (61003, м. Харків, вул. майдан Конституції, буд. 1, ідентифікаційний код 30236820),

2)Приватного акціонерного товариства "ПРОМИСЛОВО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (61010, м. Харків, вул. Ак. Вернадського, 1, під. 8, ідентифікаційний код 24131636),

перша 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні 1-го відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, місто Харків, майдан Театральний, 1),

друга 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні 1-го відповідача: фізична особа підприємець Головахін Віктор Володимирович ( АДРЕСА_1 ),

про стягнення 138286,00 грн та розірвання договору оренди,-

ВСТАНОВИЛА:

Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" звернувся до Господарського суду Харківської області до відповідачів: 1) Приватного підприємства "СЕРЖ", 2) Приватного акціонерного товариства "Промислово - страхова компанія", в якій просить стягнути збитки, спричинені пожежею у розмірі 138286,00 грн (прямі збитки у розмірі 73000,00 грн та у розмірі 65286,00 грн) в приміщенні, що знаходиться на балансі позивача за адресою: АДРЕСА_2. Також, позивач просить розірвати договір оренди №6483-Н від 14.03.2018, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Приватним підприємством "СЕРЖ" (орендар), з підстав недотримання орендарем правил користування нерухомим майном, визначених договором.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/655/19 відмовлено в задоволенні позову.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення збитків суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності надали суду можливість встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, а саме розміру збитків, протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками. Одночасно суд зазначив, що підставою для заявлення вимоги про стягнення збитків солідарно має бути наявність солідарного обов`язку у відповідачів, що не має місця в даній справі, у зв`язку з чим зазначив про безпідставність позову до другого відповідача - Приватного акціонерного товариства "Промислово - страхова компанія". Позовні вимоги про розірвання договору оренди №6483-Н від 14.03.2018, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Приватним підприємством "СЕРЖ" (орендар) визнано необгрунтованими виходячи з того, що відповідним правом наділені лише сторони такого договору, а не балансоутримувач майна.

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги вказує про надання повної сукупності належних доказів на підтвердження розміру збитків. Одночасно апелянт зазначає, що при розгляді питання стягнення збитків доведення відсутності вини особи у спричиненні шкоди є предметом доказування відповідача.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2019 у справі №922/655/19 розгляд справи відкладено на 16.12.2019 о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.

16.12.2019 повторним автоматичним розподілом справи №922/655/19, у зв`язку з відпусткою судді Склярук О.І., сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Дучал Н.М., суддя Ільїн О.В.

У судове засідання, яке відбулось 16.12.2019, з`явились представник позивача та 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/655/19 відповідає в повній мірі нормам матеріального та процесуального права, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець за договором та третя особа у справі) та ПП "СЕРЖ" (орендар за договором та 1-ий відповідач у справі) було укладено договір оренди № 6483-Н державного окремого індивідуально визначеного майна - 1-поверхової будівлі складу з котельнею (виробничі майстерні) (інв. №2, реєстровий №33689922.33.АААЖЛБ402, літ.Б, Б 1, б, б-1,б-2), загальною площею 356,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі "Східної" філії Концерну "Віськторгсервіс". Вартість зазначеного майна визначена згідно з висновком про вартість станом на 25.10.2017 становить за незалежною оцінкою 427900,00 грн без ПДВ.

Відповідно до п.1.2. Договору оренди, майно було передано в оренду з метою розміщення об`єкту з виготовлення макаронних виробів (на площі 272,8 кв.м) та оптово-роздрібного продажу непродовольчих товарів (на площі 83,7 кв.м).

Пунктом 10.1. договору оренди передбачено, що цей договір укладено на 2 роки і 11 місяців, тобто з 14.03.2018 до 14.02.2021.

В межах даної угоди сторони узгодили:

(п. 5.4.) - Орендар зобов`язується забезпечити збереження орендованого Майна, запобігати його пошкодженню в псуванню, тримати Майно в порядку, передбаченому санітарний нормами, та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормативного фізичного зносу, здійснювати заходи щодо протипожежної безпеки.

(п. 5.11.) - Орендар зобов`язується відшкодувати державі збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

(п. 5.13.) - Орендар зобов`язується нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в приміщеннях згідно із законодавством.

(п. 6.2.) - забороняється здавати орендоване майно у оренду.

(п. 9.1.) - за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Факт передачі майна 1-му відповідачу підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 14.03.2018, який є невід`ємною частиною договору оренди.

Позивач у позовній заяві зазначає, що 06.11.2018 приблизно о 21:45 год. у приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 сталася пожежа, для ліквідації якої були залучені пожежно-рятувальні автомобілі та особовий склад 50 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Харківській області. Вказані обставини підтверджуються Рапортом начальнику Чугуївського РВ ГУ ДСНС України у Харківській області майору служби цивільного захисту Бідному Р.О. від 07.11.2018 та довідкою про пожежу начальника караулу 50 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Харківській області старшого лейтенанта служби ЦЗ В. М. Апунника.

Згідно рапорту від 07.11.2018 начальника караулу 50 ДПРЧ ГУ ДСНС України у Харківській області старшого лейтенанта служби ЦЗ В. М. Апунника зазначено наступне: о 22:00 год. по прибуттю на місце пожежі було встановлено, що горить перекриття та дах складської будівлі на площі близько 100 кв.м. Додатково о 22:00 год.були викликано додаткове відділення 50 ДПРЧ на АЦ-40 (130) 63Б, яке прибуло о 22:09 год. та 39 ДПРП на АЦ-40 (131) 137А прибуло о 22:49 год. Пожежа локалізована 06.11.2018 о 22:32 год. Пожежа ліквідована 07.11.2018 о 00:44 год.

Позивач зазначає, що 12.11.2018, під час обстеження приміщення на предмет виявлення фактів та обставин виникнення пожежі, було отримано пояснення від фактичного користувача приміщенням Головахіна В. В. , в якому останній повідомив, що користується приміщенням на підставі договору Суборенди №УТ-00006 від 01.04.2018, укладеного між Головахіним В.В. та ПП "СЕРЖ".

На думку позивача, ПП "Серж" (1-ий відповідач), як орендар за договором був зобов`язаний належним чином забезпечити збереження орендованого Майна, дотримуватися правил пожежної безпеки, чого не було зроблено, що призвело до наслідків у вигляді пожежі та понесення позивачем, як балансоутримувачем майна збитків.

12.11.2018 позивач звернувся до орендаря ПП "Серж" (1-ий відповідач) із листом за вих.№357 від 12.11.2018 на предмет повідомлення про фактичних користувачів орендованого приміщення та просив надати пояснення з приводу обставин виникнення пожежі в орендованому приміщенні, інформацію про наслідки пожежі (зіпсоване, знищене майно, травмовані особи) та про відповідальну особу за пожежну безпеку, а також просив повідомити про укладання договору страхування вказаного приміщення. Відповіді від 1-го відповідача на вищевказане звернення на адресу позивача не надходило.

Позивач звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області згідно листа від 22.11.2018 № 371 з вимогою повідомити про наявність копії страхового полісу щодо майна де відбулася пожежа, здійснення орендодавцем обстеження майна та розірвання договорів оренди, що укладені між РВ ФДМУ по Харківській області та ПП СЕРЖ , балансоутримувачем за якими є Східна філія Концерну Військторгсервіс .

Листом від 29.12.2018 №43-8584 орендодавцем надано позивачу копію Договору добровільного страхування №041495 від 02.04.2018 на орендоване майно, термін дії якого визначено у договорі до 02.04.2019. Також, орендодавцем повідомлено, що згідно п. 6.2. договору оренди, орендодавець дозволу на передачу вищезазначеного державного майна в суборенду орендарю не надавав.

Для отримання страхової виплати, позивач звернувся до ПрАТ "Промислово-страхова компанія" (2-ий відповідач) листом від 17.01.2019 №12/19.

ПрАТ "Промислово-страхова компанія" надано позивачу відповідь від 04.02.2019 №15 у якій повідомлено про те, що страхувальник за договором страхування ПП "СЕРЖ" порушив п. 1.2 Договору добровільного страхування №041495 від 02.04.2018, оскільки при укладанні договору страхування не надав інформацію, що дане приміщення здається в суборенду Головахіну В. В. на підставі договору суборенди №ДГ-00006 від 01.04.2018 р. та буде використовуватись для промислового виробництва. Також, було повідомлено, що згідно п.1.4 Договору, страхувальник негайно, як тільки стане відомо, зобов`язаний сповістити страховика про настання страхової події. Проте повідомлення про подію було зроблено 16 січня 2019 року, що також є порушенням договору. Використання приміщення без дотримання норм та правил пожежної безпеки є невиконанням п. 6.4. Договору страхування, а саме невиконання Страхувальником інструкцій по зберіганню, експлуатації та обслуговуванню застрахованого майна.

Таким чином, ПрАТ "Промислово-страхова компанія" на підставі п. 1.2,1.4, 5.3, 5.4 Договору та п. 3, п.5 ст. 26 Закону України "Про страхування" прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що після отримання відмови ПрАТ "Промислово-страхова компанія" у виплаті страхового відшкодування, він звернувся до орендаря (1-ий відповідач) листом від 20.02.2019 №27/19 з повідомленням про відмову ПрАТ "Промислово-страхова компанія" виплатити страхове відшкодування, та вимогою вирішити питання щодо відшкодування збитків. Представник ПП "СЕРЖ" отримав вказаний лист позивача 22.02.2019, проте відповіді на адресу позивача не надійшло.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення з відповідачів солідарно суми збитків, що спричинені пожежею у розмірі 138286,00 грн (прямі у розмірі 73 000,00 грн; побічні збитки у розмірі 65286,00 грн).

У зв`язку із порушенням орендарем умов договору, позивач просить розірвати договір оренди №6483-Н від 14.03.2018, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Приватним підприємством "СЕРЖ" (орендар).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором найму, до якого, з огляду на об`єкт оренди, застосовуються положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, а також норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" .

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина 1 статті 785 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до статті 779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Отже, лише у разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків у вигляді вартості орендованого майна.

Аналогічне регулювання орендних правовідносин встановлено частиною 4 статті 285 Господарського кодексу України, яка передбачає, що орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна лише у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

У разі, якщо майно можна привести у придатний для використання стан, то воно підлягає відновленню за рахунок орендаря, і збитками орендодавця буде лише вартість такого відновлення за умови відмови орендаря від усунення власними силами погіршення речі.

Вказане кореспондується з положеннями частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з якою у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

-втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Досліджуючи питання наявності усіх елементів цивільного правопорушення колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

В межах пункту 5.4. договору, сторони узгодили, що орендар зобов`язується забезпечити збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню та псуванню, тримати останнє в порядку, передбаченому санітарний нормами, та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване його в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормативного фізичного зносу, здійснювати заходи щодо протипожежної безпеки.

Відповідно до п. 5.13. договору, орендар зобов`язується нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в приміщеннях згідно із законодавством.

Відтак, обов`язком орендаря є забезпечення схоронності стану орендованого майна, у тому числі дотримання та вжиття заходів і правил, спрямованих на запобігання пожежі.

Таким чином, обставина виникнення пожежі в орендованій будівлі, за наслідками якої було пошкоджено її перекриття та дах, свідчить про недотримання орендарем порядку використання орендованого нерухомого майна, а відтак і про протиправну поведінку останнього.

При цьому в контексті цивільного правопорушення саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Колегія суддів погоджується з аргументами апелянта, що розгляді питання стягнення збитків в порядку статті 22 Цивільного кодексу України вина особи, яка заподіяла шкоду презюмується, і саме відповідач повинен довести вжиття усіх заходів задля належного виконання зобовязань та свою непричетність до обставини спричення шкоди позивачеві.

Втім з боку ПП "СЕРЖ" не надано жодного доказу на підтвердження вжиття ним усіх заходів щодо схоронності стану орендованого майна та вжиття заходів, дотримання правил спрямованих на запобігання пожежі.

Окрім цього ПП "СЕРЖ" не надано висновку Державної служби України з надзвичайних ситуацій на підтвердження дійсної обставини загоряння, з якої вбачалась би непов`язаність причин відповідного загоряння з діями або бездіяльністю орендаря.

Відтак, з боку ПП "СЕРЖ" не надано доказів на підтвердження відсутності вини останнього у виникненні пожежі в орендованому приміщенні, що свідчить про її доведеність з боку позивача.

За таких обставин доведено з боку позивача і наявність причинного зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, у вигляді пошкодження орендованого майна, оскільки саме у зв`язку з недотриманням орендарем порядку використання орендованого нерухомого майна відбулась пожежа у вказаному приміщенні, внаслідок чого останнє підлягає відновлювальному ремонту.

Аналізуючи питання розміру збитків колегія суддів враховує таке.

В даному випадку позивачем визначено збитки як суму коштів відновлювального ремонту даху приміщення, необхідність проведення якого зумовлено пожежею, так і коштів, які були сплачені задля ліквідації самої пожежі.

Так, сума відновлювального ремонту, включаючи витрати на будівельні матеріали, нове обладнання та витрати по оплаті вказаних будівельних робіт, є реальними збитками особи витрати, які остання зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, які підлягають доведенню в порядку статті 22 Цивільного кодексу України

Згідно з пунктом 1.3. Правил визначення вартості робіт з ремонту устатковання та обладнання, які виконуються на об`єктах житлово-комунального господарства, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 24.06.2004 № 117 кошторисна вартість ремонту - це прогнозована сума коштів, необхідних для виконання ремонтних робіт, яка обчислюється на основі чинної кошторисно-нормативної документації та складається з кошторисної вартості ремонтних робіт, устатковання та інших витрат, безпосередньо пов`язаних із проведенням ремонту.Кошторисна вартість ремонту визначається зведеним кошторисним розрахунком вартості ремонту та зведенням витрат. Зведений кошторисний розрахунок розробляється на основі відомостей дефектів (обсягів робіт), робочих креслень, проектної документації.

За змістом відповідних правил обов`язкоим є зазначення у відповідній документації підрядної організації (назви та даних уповноважених осіб), якою проводиться оціночно-розрахункові дії.

В підтвердження суми відновлювального ремонту позивачем надані наступні докази:

-відомість -загальновиробничі витрати на будову: ремонт покрівлі на суму 10 208,98 грн (Том 1, а.с.75), підсумкову відомість ресурсів із зазначенням підсумкових витрат енергоносіїв для усіх машин на суму 18 821,83 грн (Том 1, а.с.76-78)

Втім колегія суддів звертає увагу, що у відповідних відомостях відсутні дата їх складання, дані про особу її виконавця, та особу, яка здійснила її перевірку, посади відповідних осіб.

Отже, з останньої не вбачається, що відповідні розрахунки здійснено особою уповноваженою на проведення оціночно-розрахункових дій, що виключає можливість їх врахування як належних та достовірних.

-дефектний акт від 22.11.2018 (Том 1, а.с.79).

Однак у відповідному акті відсутні дані про особу її виконавця, та особу, яка здійснила її перевірку, посади відповідних осіб, що виключає можливість врахування такого розрахунку як належного та достовірних.

-договірну ціну на будівництво: улаштування покрівлі, що здійснюється в 2018 році із зазначенням договірної ціни: 73; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 на ремонт покрівлі, всього по кошторису 57909,52 грн; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 від 22.11.2018 із зазначенням всього по зведеному кошторисному розрахунку 73000 грн (Том 1, а.с.80-90).

Проте відповідна кошторисна документація не містить інформацію про підрядну організацію, яка здійснила відповідний розрахунок вартості будівельних робіт покрівлі, дані та посади уповноважених осіб підрядної організації від імені якої було здійснено її підписання, безпосередньо керівника проектної організації, головного інженеру проекту (головного архітектору проекту) та керівника відділу.

За таких обставин з останньої також не вбачається, що вказані розрахунки здійснено особами уповноваженими на проведення оціночно-розрахункових дій, що виключає можливість їх врахування як належних та достовірних.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження дійсного розміру вартості відновлювального ремонту, який підлягає проведенню за наслідками пожежі на даху орендованої складської будівлі.

Не доведеною є також сума побічних збитків у розмірі 65286,00 грн, як кошти сплачених позивачем задля усунення пожежі.

За твердженням позивача задля ліквідації пожежі здійснено виклик трьох підрозділів Державної служби з надзвичайних ситуацій, вартість виїзду яких становить 65286,00 грн.

Оскільки вказана сума збитків визначена позивачем як витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права в порядку статті 22 Цивільного кодексу України, з боку позивача підлягає доведенню як їх реальність здійснення, так і обґрунтування суми вказаних витрат.

Втім позивач не надав жодних доказі сплати коштів уповноваженим особам Державній служби з надзвичайних ситуацій у відповідному розмірі задля ліквідації ними пожежі, так і відповідності даної суми реальній вартості послуг вказаних осіб.

У зв`язку з цим позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності надали суду можливість встановити обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, а саме розмір збитків, витрат які зазнав та мусить зробити для відновлення свого порушеного права в порядку статті 22 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у вигляді понесених позивачем збитків у розмірі 138286,00 грн. (прямі збитки у розмірі 73000,00 грн, побічні збитки у розмірі 65286,00 грн) є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З приводу позовної вимоги про стягнення відповідної суми з другого відповідача - Приватного акціонерного товариства "ПРОМИСЛОВО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" окрім вищенаведеного колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, підставою для заявлення вимоги про стягнення збитків солідарно має бути наявність солідарного обов`язку у відповідачів, проте у матеріалах справи доказів на підтвердження наявності солідарного обов`язку відповідачів не міститься.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення суми збитків, а не страхового відшкодування, можливість виплати якого вбачається з договірних правовідносин сторін та обставин справи.

Виходячи з того, що колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позову до ПП "СЕРЖ", між відповідачами відсутній солідарний обов`язок щодо виконання зобов`язання, підстави та предмет позову ґрунтуються на стягненні суми збитків, а не страхового відшкодування, позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства "ПРОМИСЛОВО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про розірвання договору оренди №6483-Н від 14.03.2018, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець) та Приватним підприємством "СЕРЖ" (орендар) суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державного майна" передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних із володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державного майна" передбачено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, є міністерства та інші органи виконавчої влади, Фонд Державного майна України.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, що передано в оренду за договором оренди №6483-Н від 14.03.2018 є державною власністю та знаходиться на балансі позивача - Східна філія Концерну Військторгсервіс, проте органом управління майном є Міністерство оборони України, що й не заперечується позивачем у справі.

Згідно зі статтею 2 "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відтак, за змістом законодавства, право на розірвання договору оренди державного майна належить саме сторонам відповідного договору, а не балансоутримувачу.

Саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Тотожна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18.

Ураховуючи вищенаведене та те, що право на звернення з вимогою про розірвання договору оренди має лише сторона договору (орендодавець, або орендар), позивач, як балансоутримувач майна, права на розірвання договору оренди не має.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність позовної вимогу про розірвання договору оренди №6483-Н від 14.03.2018, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Приватним підприємством "СЕРЖ".

На підставі вищевикладеного, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлені фактичні обставини справи на основі повного і об`єктивного дослідження поданих доказів.

При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову, а відтак не розглянуто спір про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, помилкове не залучення Головахіна Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в порядку пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки висновки суду відповідають цим обставинам та їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08.07.2019 у справі №922/655/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 18.12.2019.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Н.М. Дучал

Суддя О.В. Ільїн