ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/2739/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Островерхов Д.О. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Ентехеко (61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, буд. 2);

до відповідача: Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт (65026, м. Одеса, вул. Митна площа, 1)

про стягнення 6 613 124,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 13.09.2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Ентехеко звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. №2799/19) до відповідача Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт, в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6613124,52 грн., з яких: 6461760,00 грн. основний борг, 22704,68 3% річних та 128659,84 грн. пеня, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору №КД-21051 від 03.12.2018 року, в частині виконання зобов`язань з оплати вартості наданих послуг, в зв`язку з чим у відповідача, за підрахунком позивача, виникла заборгованість у розмірі 6461760,00 грн., на яку нараховано відповідно до п.8.3 договору пеню у розмірі 128659,84 грн. та, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 22704,68 грн., про стягнення яких позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 25.09.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2739/19 в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 16.10.2019 року.

15.10.2019 року до суду від відповідача, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №21102/19, в якому відповідач заперечуючи проти позову посилався на те, що ним було вжито усі необхідні дії щодо погодження фінансування спірних робіт, однак фінансовий план підприємства на 2019 рік не затверджено, що з урахуванням положень п.4.5 договору, за думкою відповідача, є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, а тому він, як замовник за вказаним договором, з об`єктивних причин, що не залежать від його волі, був позбавлений можливості здійснювати витрати на капітальні інвестиції відповідно до умов укладеного між сторонами договору. У зв`язку з викладеним відповідач також зазначає, що, в силу ст. 218 ГК України, відсутні підстави для стягнення пені у визначеній позивачем сумі.

16.10.2019 року до суду від позивача надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження вх. ГСОО №21180/19, в якому заявник просив суд об`єднати справи №916/2739/19 та №916/2740//19, в порядку ст.173 Господарського процесуального кодексу України, в одне провадження. Обґрунтовуючи необхідність вчинення відповідних процесуальних дій позивач зазначав про тотожність двох справ, а саме підстав двох позовів та зазначав про однаковість суб`єктів позову.

За результатами розгляду зазначеного вище клопотання позивача судом було постановлено протокольну ухвалу про відмову у його задоволенні про що зазначено у протоколі судового засідання. Так, судом відмовлено у задоволенні даного клопотання, оскільки об`єднання даних справи в одне провадження не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства, яке превалює над будь-якими міркуваннями в господарському процесі та значно ускладнить розгляд справи, зокрема, в зв`язку із збільшенням обсягів матеріалів справи, а також того, що відповідачем вже фактично висловлено свою позицію щодо суті спору та надано до матеріалів справи №916/2739/19 відзив на позовну заяву, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні від 16.10.2019р. судом було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 11.11.2019 року.

30.10.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО №22440/19, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву та зазначає про помилковість трактування портом положень п.4.5 договору, оскільки, за думкою позивача, даний пункт договору не передбачає що надання послуг та їх оплата здійснюється тільки за умови наявності відповідних видатків у затвердженому порядку. Також, позивач заперечує і щодо неможливості нарахування відповідачу пені адже відсутність коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за допущене правопорушення.

Ухвалою суду від 11.11.2019 року, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України строк підготовчого провадження було продовжено на 10 днів.

Водночас, ухвалою суду від 11.11.2019 року, в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 04.12.2019 року.

У судовому засіданні 04.12.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 04.12.2019 року не з`явився, однак про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Разом з тим, 04.12.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №25078/19, згідно якого відповідач посилаючись на знаходження представника з 03.12.2019-04.12.2019 у відрядженні, просив суд відкласти судове засідання на іншу дату. Так, в підтвердження перебування у відповідний період у відрядженні зазначеного представника відповідачем надано наказ про відрядження ОСОБА_1 та роздруківку ухвали Верховного Суду від 25.10.2019р. по справі №915/1456/15, якою, зокрема, було призначено розгляд скарги на 03.12.2019 року у м. Києві та доведено до відома учасників справи, що їх явка в судове засідання не є обов`язковою.

Розглянувши зазначене клопотання відповідача у судовому засіданні від 04.12.2019 року судом було відмовлено у його задоволенні з підстав необґрунтованості, а також за відсутності наявності обставин поважності причин неявки представника відповідача на виклик суду, оскільки він був обізнаний особисто під розпис у попередньому судовому засіданні про дату судового засідання, яка була узгоджена судом із відповідним представником. Більш того, оцінюючи причини поважності нез`явлення представника відповідача, суд також враховує, що його явка у судове засідання у м. Києві, згідно ухвали Верховного Суду, не була обов`язковою, тоді як відповідачем не підтверджено, що на підприємстві не було іншого представника, який міг би бути присутнім у судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи що позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, який наявний в матеріалах справи та пояснення представника відповідача Сидорова О.О., які надані ним під час підготовчого провадження, зокрема, і щодо закриття підготовчого провадження у даній справі, а також того, що ухвалою суду від 11.11.2019 року розгляд справи по суті був призначений у судовому засіданні на 04.12.2019 року, на яке відповідач не з`явився, з огляду на те, що відповідач позбавлений під час розгляду справи по суті посилатись на обставини не зазначені у відзиві на позовну заяву, суд вважає за можливе, розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 04.12.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 16.12.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено матеріалами справи, 03.12.2018р. між ДП «Одеський морський торговельний порт», в особі в.о. заступника директора (з правових питань) Пастухова А.А., що діє на підставі довіреності №23-11/51 від 13.09.2018р. (надалі замовник) та ТОВ «Ентехеко», в особі директора Павлюченко М.А., що діє на підставі Статуту (надалі виконавець) було укладено договір про закупівлю №КД-21051 (надалі договір) у відповідності до якого виконавець зобов`язався надати замовникові послуги повязані з програмним забезпеченням (послуги з впровадження прикладного програмного забезпечення для уніфікованого управлінського обліку) із предметом закупівлі: Код ДК 021:2015 « 72260000-5 Послуги пов`язані з програмним забезпеченням (Послуги з впровадження програмного комплексу для облікової ERP-системи: Бухгалтерський та податковий облік за МСФЗ), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 1.4 договору, обсяг закупівлі за договором може бути зменшено в залежності від реального фінансування видатків замовника, про що укладається додаткова угода.

Положеннями п. 2.1 договору встановлено обов`язок виконавця надати замовнику послуги, якість та об`єм яких відповідає умовам, висунутим замовником та узгодженим з виконавцем, що визначено у загальних технічних вимогах (додаток №1), які є невід`ємною частиною цього договору.

Ціни на послуги встановлюються в національній валюті України та визначаються окремо по кожному етапу надання послуг (п.3.1 договору).

Умовами п. 3.2 договору визначено, що ціною договору є загальна вартість послуг за даним договором, яка визначена у додаток №2, що є невід`ємною частиною даного договору, та становить 16154400,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2692400,00 грн.

За умовами п.4.1 договору, авансування за договором здійснюється поетапно.

Відповідно до п.4.3 договору, оплата за кожний наступний виконаний етап надання послуг сплачується виконавцю протягом п`яти банківських днів, за умови підписання акту здачі-приймання наданих послуг за кожний етан, па підставі виставленого рахунку від вартості послуг, зазначеної у додатку 2.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що фінансування видатків за договорам здійснюється за умовами наявності затвердженою фінансового плану, та в межах суми видатків, передбаченим таким фінансовим планом.

У відповідності до п. 5.1 та п. 5.7 договору строк надання послуг до 31.12.2018 року. Обсяг надання послуг визначений у загальних технічних вимогах (додаток №1) та у календарному плані надання послуг (додаток №3), що є невід`ємними частинами цього договору.

Умовами п.6.1 договору визначено обов`язок замовника своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги; приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг.

Згідно п. 6.3 договору виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строк, встановлений цим договором; забезпечити надання послуг якість та об`єм яких відповідає умовам, установленим цим договором.

Положеннями п. 7.1 договору передбачено, що результати послуг підлягають оформленню та здачі виконавцем замовнику по закінчені дії договору.

Відповідно до п. 7.2 договору, приймання результатів наданих послуг здійснюється з урахуванням. їх відповідності загальним технічним вимогам на підставі протоколу з висновком про відповідність наданих послуг.

За умовами п. 7.3 договору, приймання результатів наданих виконавцем послуг за етапами здійснюється уповноваженими представниками сторін (зі складу робочої групи, створеної відповідно до положень загальних технічних вимог) впродовж 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання від виконавця оформленого акту. Оцінка та висновки про відповідність (невідповідність) наданих послуг вимогам загальних технічних вимог та календарному плану надання послуг (додаток №1 та додаток №3 до цього договору) завершується складанням протоколу з висновком про відповідність (невідповідність) наданих послуг. Також у протоколі зазначаться перелік необхідних доопрацювань і строками їх виконання, у разі виявлення невідповідностей наданих послуг вимогам загальних технічних вимог та календарному плану надання послуг (додаток №1 та Додаток №3 до цього договору).

У відповідності до п. 7.4 договору, документом, що підтверджує надання послуг за виконаним етапом календарного плану є акт здачі-приймання наданих послуг, який підписується представниками обох сторін договору.

Умовами п. 16.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами до повного виконання зобов`язань сторонами.

Додатками до цього договору є загальні технічні вимоги (додаток №1), протокол угоди про договірну ціну (додаток №2) та календарний план (додаток №3).

Шляхом укладення додаткової угоди №1 від 29.12.2018р. та додаткової угоди №2 від 26.04.2019р., сторонами за взаємною згодою було внесено зміни у договір №КД-21051 від 03.12.2018р. в частині визначення строку надання послуг, а саме встановили його до 31.12.2019р.

При цьому суд зазначає, що правочин це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Отже, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та його обов`язковості (ст.629 ЦК України), за відсутності в матеріалах справи доказів спростовуючих дійсність договору №КД-21051 від 03.12.2018р., за відсутності жодних заперечень сторін щодо зазначеного, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами у справі господарських правовідносин на підставі зазначеного договору та наявності прав та обов`язків у кожної із сторін за ним.

На виконання вказаного договору між сторонами у справі було складено акти здачі-приймання наданих послуг, згідно яких позивачем були надані, а відповідачем прийнятті послуги за Етапом І-ІV, які визначені у протоколі угоди про договірну ціну та календарному плані, що є додатками до договору №2, №3 (а.с. 20, 51-53), на загальну суму 16154400,00 грн., а саме: акт №1 від 17.12.2018 року на суму 2423160,00 грн. (надання послуг за Етапом І), акт №2 від 22.12.2018р. на суму 7269480,00 грн. (надання послуг за Етапом ІІ), акт №3 від 18.07.2019 року на суму 4846320,00 грн. (надання послуг за Етапом ІІІ) та акт №4 від 07.08.2019 року на суму 1615440,00 грн. (надання послуг за Етапом ІV).

При цьому позивач наполягає, що відповідач не здійснив сплату вартості наданих послуг за Етапами ІІІ, ІV, прийняття, яких було оформлено підписанням між сторонами та скріпленням відповідними печатками акту №3 від 18.07.2019 року та акту №4 від 07.08.2019 року, в зв`язку з чим за підрахунком позивача заборгованість ДП Одеський морський торгівельний порт за договором №КД-21051 від 03.12.2018р., за вирахуванням здійснених відповідачем проплат вартості послуг по Етапу І та ІІ у сумі 9692640,00 грн. (платіжні доручення №1666 від 10.01.2019р., №1667 від 10.01.2019р.), становить 6461760,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна претензія №2 від 12.08.2019р. за вих №27, згідно якої позивач вимагав сплати грошових коштів у розмірі 6461760,00 грн., згідно рахунків №18/18/120 від 18.07.2019р. та №18/18/121 від 07.08.2019р., в якості сплати вартості послуг по Етапам ІІІ, ІV.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Так, із наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що між сторонами у справі відбулись господарські операції з приводу надання послуг та сплати їх вартості позивачу.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №КД-21051 від 03.12.2018р., а саме не здійснив у встановлений договором строк сплату вартості фактично наданих послуг по Етапу ІІІ, ІV у розмірі 6461760,00 грн., водночас відповідачем не надано доказів сплати грошових коштів у зазначеній сумі.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 6461760,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 8.3 договору, замовник несе відповідальність за своєчасність оплати наданих виконавцем послуг заданим договором. У разі порушення замовником умов платежів, зазначених у розділі 4 цього договору, замовник сплачує виконавцеві пеню за прострочення оплати в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с. 61) за допомогою системи „Ліга Закон встановив його помилковість, в зв`язку з чим здійснив власний розрахунок, у відповідності до якого загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 128128,74 грн. При цьому, судом було враховано, що фактично позивачем було здійснено нарахування пені по 11.09.2019 року включно із зазначенням загальної кількості днів нарахування 48 та 27 відповідно за кожним окремим актом.

Розрахунок пені

Сума боргу(грн.)Період простроченняКількість днівРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
484632026.07.2019 - 05.09.2019420.0465 %94801,99
484632006.09.2019 - 11.09.201960.0450 %13144,81
161544016.08.2019 - 05.09.2019210.0465 %15800,33
161544006.09.2019 - 11.09.201960.0450 %4381,61
Всього---128128,74

Отже, загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 128128,74 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 22704,68 грн. нарахованих по 11.09.2019р. включно (а.с.61) вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Водночас, суд зазначає про помилковість тверджень відповідача щодо наявності відкладальних обставин, з огляду на умови п. 4.5 договору у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки зазначені положення стосуються фінансування видатків за договором, а не відкладення (відтермінування) строку чи обов`язку щодо оплати окремого етапу робіт за договором.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, із змісту статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України не вбачається такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Більш того суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього кодексу та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ Ентехеко та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 6461760,00 грн., 3% річних у розмірі 22704,68 грн. та пені у розмірі 128128,74 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 99196,87 грн. покладаються на відповідача та позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт (65026, м. Одеса, вул. Митна площа, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ентехеко (61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, буд. 2; код ЄДРПОУ 23754/шість мільйонів чотириста шістдесят одну тисячу сімсот шістдесят/грн. основного боргу, 22704/двадцять дві тисячі сімсот чотири/грн. 68 коп. 3% річних та 128128/сто двадцять вісім тисяч сто двадцять вісім/грн. 74 коп. пені.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт (65026, м. Одеса, вул. Митна площа, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ентехеко (61058, м. Харків, вул. Чичибабіна, буд. 2; ) 99188/ дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят вісім/грн. 93 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16 грудня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська