ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.2019 м. Харків Справа № 905/1212/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Ісаковій А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу №905/1212/19

за позовом Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро - горілчаний завод»; 2. Фізичної особи - підприємця Липко Станіслава Геннадійовича

про визнання недійсним договору,

за участю представників:

від прокуратури: Владимирець А.О., на підставі службового посвідчення №041301 від 10.02.2016р.

від позивача: Мамедова Н.Т., за довіреністю № 15 від 02.07.2019р.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

Суть спору: Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ «МЛГЗ», ФОП Липко С.Г. про визнання недійсним договору зберігання № 5-вз від 01.07.2016р., укладений між ТОВ «МЛГЗ» та ФОП Липко С.Г.

В обґрунтування позовних вимог Заступник прокурора Донецької області посилається на те, що спірний договір є удаваним, таким, що укладений з метою приховання іншого правочину - договору суборенди державного майна. При цьому, передача відповідачем 1 частини орендованого майна цілісного майнового комплексу в суборенду відповідачу 2 без дозволу позивача суперечить умовам договору оренди № 951/2002 від 23.05.2002р., який укладений між позивачем та відповідачем 1, та приписам чинного законодавства України.

Одночасно, наявність підстав для представництва обґрунтована Заступником прокурора Донецької області тим, що незаконне користування майном, що перебуває у державній власності, свідчить про порушення інтересів держави, а позивач, як орган державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження щодо контролю за використанням орендованого державного майна, не здійснює захист інтересів держави у цих правовідносинах.

30.07.2019р. за вх. №15183/19 господарський суд одержав письмові пояснення позивача із посиланням на відсутність жодних належних юридичних передумов та нормативно обґрунтованих правових підстав для представництва Заступником прокурора Донецької області інтересів держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області у спірних правовідносинах, у т.ч. шляхом подання даного позову, а також із зазначенням, що інформації стосовно укладення договору зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. між відповідачами 1,2 у позивача не має.

09.09.2019р. за вх. №18090/19 господарський суд одержав письмові пояснення Заступника прокурора Донецької області із посиланням на те, що підставою для звернення до суду з даним позовом є встановлення порушення інтересів держави, що полягає у незаконному використанні державного майна, та невжиття позивачем заходів щодо їх усунення, при цьому доведення обставин, які засвідчують порушення у спірних правовідносинах інтересів держави, може бути реалізоване лише в процесі розгляду справи по суті.

Представник від прокуратури у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 23.10.2019р. позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 23.10.2019р. просив суд винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, а також заперечував проти представництва прокуратурою інтересів позивача у даній справі.

Відповідачі 1, 2 у судове засідання щодо розгляду справи по суті 23.10.2019р. не з`явились, про дату, час та місце судового засідання відповідачі повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, під час розгляду даної справи відповідачі 1, 2 відзиви на позов до суду не надали.

З огляду на викладене, а також враховуючи приписи ч. 9 ст. 165, ч. 1 ст. 202 ГПК України, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за відсутністю відповідачів 1, 2 та за наявними у ній матеріалами.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті 23.10.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників від прокуратури та позивача, судом встановлено:

23.05.2002р. між РВ ФДМУ по Донецькій області (орендодавець, позивач) та ТОВ «МЛГЗ» (орендар, відповідач 1) укладено договір оренди №951/2002, згідно з п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс - державного підприємства «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» (надалі - «підприємство»), яке розміщене за адресою: 87532, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28. Склад і вартість майна визначено відповідно до наведених у додатках № 1, 2, 3 акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного за станом на 01 березня 2002р. і становить 551 102 грн. (первісна вартість - 16 623 21,01 грн., знос - 11 112 18,54 грн.), у тому числі: основні фонди за залишковою вартістю 321 654 грн.; самортизовані основні фонди згідно експертної оцінки - 229 448 грн.

Орендар вступає у строкове платне користування підприємством у термін указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі підприємства (п.2.1 договору оренди).

Передача підприємства в оренду не тягне за собою виникнення права власності в орендаря на це майно, власником залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п.2.2 договору оренди).

Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (п.2.4 договору оренди).

До обов`язків орендаря умовами договору віднесено, окрім інших, використання майна відповідно до його призначення та умов цього договору (п.5.1 договору оренди).

Орендар має право за згодою орендодавця передавати окремі інвентарні об`єкти із складу орендованого майна підприємства у суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим договором щодо цих цінностей іншим особам за умови, що не спричинить зміни вартості підприємства і не порушує інших положень цього договору (п. 6.2. договору оренди).

Орендодавець, зокрема, зобов`язався передати орендарю в оренду цілісний майновий комплекс згідно з договором та актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з договором (п.7.1 договору оренди).

Орендодавець має право контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання державного майна, переданого в оренду за договором (п.8.1. договору).

Договір оренди укладено строком на 2 роки, що діє з 23.05.2002р. до 23.05.2004р. (п.10.1. договору оренди). Додатковою угодою № 3 від 15.08.2008р. строк дії договору оренди продовжено по 23.05.2033р.

За актом приймання - передачі державного майна ЦМК «МЛГЗ» від 23.05.2002р. позивач передав, а відповідач 1 прийняв державне майно ЦМК «МЛГЗ».

05.05.2016р. РВ ФДМУ по Донецькій області видано наказ № 00379 «Про проведення періодичного комплексного контролю», яким визначено з 23.05.2016р. по 23.06.2016р. здійснити комплексний контрольний огляд майна - цілісного майнового комплексу ДП «МЛГЗ», розташованого за адресою: 87532, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28, переданого ТОВ «МЛГЗ» за договором оренди від 23.05.2002р. №951/2002, з приводу виконання орендарем умов договору оренди за період з 01.01.2013р. по 31.03.2016р., згідно з робочим планом (додаток №1 до наказу). Відповідно до додатку № 1 до наказу до питань, які будуть розглянуті у ході комплексного контрольного огляду, віднесено, зокрема, наявність договорів суборенди, виявлення фактів незаконної передачі в суборенду державного майна.

08.09.2016р. за результатами огляду РВ ФДМУ по Донецькій області складено звіт з комплексного контрольного огляду ЦМК «МЛГЗ», розташованого за адресою: 87532, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Енгельса, 28, переданого в оренду ТОВ «МЛГЗ» за договором оренди від 23.05.2002р. № 951/2002. Відповідно до звіту вибірковим фактичним оглядом орендованого державного майна встановлено, що в будівлі заводоуправління деякі приміщення використовуються для здійснення підприємницької діяльності суб`єктами господарювання, дозволу на розміщення яких регіонального відділення не надавало; вказане є порушенням п.6.2 договору оренди. Згідно з п.6 розділу звіту «Висновки комплексного контрольного огляду» орендар без дозволу орендодавця передав приміщення будівлі заводоуправління, яке входить до складу орендованого ЦМК ДП «МЛГЗ», у користування іншим особам. Згідно з п. 1 розділу звіту «Пропозиції ТОВ «МЛГЗ» відповідачу 1 запропоновано вжити вичерпних заходів щодо звільнення приміщень, які без дозволу регіонального відділення передані орендарем у користування іншим особам; акти приймання-передавання приміщень із незаконного користування в тижневий термін надати на адресу регіонального відділення. Згідно з п. 2 розділу звіту «Пропозиції РВ ФДМУ по Донецькій області» позивачу запропоновано повідомити правоохоронні органи про встановлені факти невиконання орендарем умов договору для вжиття заходів відповідного реагування.

28.02.2017р. Прокуратурою Донецької області внесені відомості до ЄРДР за № 0000196 щодо кримінального правопорушення, відкритого за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, з якого у подальшому виділені матеріали досудового розслідування №0001020 від 06.09.2017р., відкритого за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактами незаконної передачі в суборенду ЦМК «МЛГЗ».

З протоколу огляду місцевості та приміщень від 14.07.2017р., проведеного у межах кримінального провадження № 0000196, вбачається, що старшим слідчим другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області здійснено огляд території, земельної ділянки, приміщень цілісного майнового комплексу, а також іншого майна, що передано в оренду відповідачу 1 та знаходиться за адресою: вул. Архітектора Нільсена (Енгельса), б.28, м. Маріуполь, Донецька обл., та встановлено зайняття приміщень іншими суб`єктами господарювання, ніж відповідач 1.

Зокрема, в ході вказаного кримінального провадження встановлено, що 01.07.2016р. між ТОВ «МЛГЗ» (сторона 1, відповідач 1) та ФОП Липко С.Г. (сторона 2, відповідач 2) укладено договір зберігання №5-вз, згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона 1 передає, а сторона 2 приймає на зберігання нерухому річ - приміщення: кімнату к.6-1 загальною площею 12,47м2 (майно), яка розташована на другому поверсі будівлі заводоуправління (літ. А-2), яке знаходиться за адресою: вул. Архітектора Нільсена, 28 (колишня назва - вул. Енгельса).

Балансова вартість майна, що передається на зберігання на останню звітну дату становить 4 277,40 грн. Зберігання за цим договором є безоплатним. Строк зберігання майна встановлюється до 31.12.2017р. (п. п. 1.2.-1.4 договору зберігання).

Сторона 2 зобов`язана вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання. Сторона 2 має право користуватись майном, переданим на зберігання для своїх господарських потреб у власній господарській діяльності, за умовами використання майна за його призначенням та відшкодування вартості зносу у розмірах, узгоджених з стороною 1 (пп. 3.1.1 п. 3.1, п. 3.3 договору зберігання).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. договору та закінчується 31.12.2017р. (п. п. 6.1, 6.2 договору зберігання).

Вказане приміщення передано відповідачем 1 у зберігання відповідачу 2 за відповідним актом прийому-передачі об`єкту зберігання.

Згідно до протоколу допиту свідка від 30.06.2017р., проведеного у межах кримінального провадження № 0000196, по суті поставлених запитань свідок Липко С.Г. дав показання, згідно з якими з 2008р. Липко С.Г. є приватним підприємцем, займається ремонтом годинників. Майстерня Липко С. Г . розміщена в приміщенні ДП «МЛГЗ» за адресою м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена (Енгельса ) , б .28, на другому поверсі ліворуч від сходів, перші двері ліворуч. Дане приміщення Липко С.Г. займає з 2008р., використовує на підставі договору зберігання №5-вз від 01.07.2016р., укладеного з директором ТОВ «МЛГЗ» ОСОБА_3 , площа приміщення складає 12,47 м2, розмір оплати за використання приміщення становить 1 125 грн. та додатково сплачуються комунальні послуги, грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ «МЛГЗ». Липко С.Г. розуміє, що фактично орендує дане приміщення. Договір, який підписаний з директором ТОВ «МЛГЗ» ОСОБА_3 , не містить погодження з Фондом держмайна.

Також, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000196 проведено судово-економічну експертизу, за результатами якої Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України складено висновок № 307 від 13.11.2017р.

Експертизою встановлено фактичне надходження у період з 01.10.2011р. по 30.06.2017р. на особові рахунки ТОВ «МЛГЗ» за надання в суборенду державного майна коштів за наступними призначеннями платежів: «оплата за оренду приміщення», «виручка від продажу послуг по утриманню приміщення», «оплата рахунку за суборенду згідно договору», «оплата за послуги по утриманню орендованого приміщення, плата за послуги суборенди приміщення», «відшкодування оплати за послуги», «оплата за послуги суборенди приміщення згідно рахунку», «виручка від продажу послуг по утриманню приміщення», «комунальні послуги ГК», «оплата за послуги згідно договору на виконання платних робіт (послуг)», «виручка від продажу послуг по суборенді ГК», «за оренду та комунальні платежі згідно рахунків», «за суборенду, комунальні платежі», «оплата за комунальні послуги, послуги суборенди згідно рахунку», «оплата за виконані послуги за договором».

Згідно з висновками експертизи перевищення плати, здійсненої суборендарями на нерухоме майно, яке передано їм у суборенду, що отримував орендар (ТОВ «МЛГЗ») над сумою орендної плати, нарахованою орендодавцем (РВ ФДМУ по Донецькій області) за період часу з 01.10.2011р. по 30.06.2017р. документально підтверджуються у сумі 4 355 162,34 грн. Матеріальна шкода (збитки), завдана державному бюджету внаслідок неперерахування ТОВ «МЛГЗ» до державного бюджету різниці між нарахованою платою, здійсненою суборендарями за нерухоме майно, яке передано їм у суборенду, що отримував орендар ( ТОВ «МЛГЗ») над сумою орендної плати, нарахованою орендарем (РВ ФДМУ по Донецькій області) за період часу з 01.10.2011р. по 30.06.2017р. документально підтверджується у розмірі 2 690 037,09 грн. Перевищення плати здійсненої суборендарями за нерухоме майно, яке передано їм у суборенду, що отримував орендар (ТОВ «МЛГЗ» над сумою орендної плати, нарахованою орендодавцем (РВ ФДМУ по Донецькій області) за період з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. документально підтверджується у сумі 279 359,20 грн. Матеріальна шкода (збитки), завдана державному бюджету внаслідок не перерахування ТОВ «МЛГЗ» до державного бюджету різниці між нарахованою платою, здійсненою суборендарями за нерухоме майно, яке передано їм у суборенду, що отримував орендар (ТОВ «МЛГЗ» над сумою орендної плати, нарахованою орендодавцем (РВ ФДМУ по Донецькій області) за період часу з 01.01.2017р. по 30.06.2017р. документально підтверджується у розмірі 279 359,20 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.12.2017р. у справі №263/16736/17 (провадження № 1-кс/263/866/2012) надано дозвіл на затримку підозрюваного ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. в межах кримінального провадження № №0001020.

Заступник прокурора Донецької області вважає договір зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. удаваним, та таким, що укладений між відповідачами 1, 2 з метою приховання іншого правочину - договору суборенди державного майна. При цьому, передача відповідачем 1 частини орендованого майна цілісного майнового комплексу в суборенду відповідачу 2 відбулась без дозволу позивача, що суперечить умовам договору оренди № 951/2002 від 23.05.2002р., який укладений між позивачем та відповідачем 1, та приписам чинного законодавства України. Тому, Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області звернувся до суду з позовом про визнання недійсним вказаного договору на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі. Завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ст. 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. У ст. 946 ЦК України також передбачається, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Водночас, ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст.762 ЦК України).

Тобто, договір зберігання укладається в інтересах поклажодавця (власника чи іншого титульного володільця майна) і не припускає користування річчю зберігачем, при цьому послуга зберігання надається зберігачем, яка оплачується поклажодавцем (власником чи іншим титульним володільцем майна). Договір найму укладається для надання наймачу права користування майном, при цьому послуга найму надається наймодавцем, яка оплачується наймачем, котрий користується майном.

Як вище встановлено господарським судом, між відповідачами 1, 2 у справі укладено договір зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. та підписано акт прийому - передачі об`єкту зберігання до нього, відповідно до яких відповідач 1 передав відповідачу 2 на зберігання нерухому річ - приміщення: кімнату к.6-1 загальною площею 12,47 м2, яка розташована на другому поверсі будівлі заводоуправління (літ.А-2), яке знаходиться за адресою: вул. Архітектора Нільсена, 28 (колишня назва - вул. Енгельса).

Обставини справи також свідчать про те, що відповідач 2 здійснював користування вказаним приміщенням з метою введення своєї господарської діяльності - ремонт годинників, що є основним видом його діяльності відповідно до даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та отримання прибутку. За таке користування відповідач 2 сплачував відповідачу 1 щомісячно грошові кошти у розмірі 1 125 грн. та додатково відшкодовував комунальні витрати.

Поряд з цим, згідно з даними ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності відповідача 1 віднесено дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв; виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод та інших вод, розлитих у пляшки; оптова торгівля напоями; комплексне обслуговування об`єктів; організування конгресів і торгівельних виставок; надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна. Тобто, надання послуг пов`язаних з забезпеченням функціонування діяльності іншого суб`єкта господарювання стосовно надання послуг з ремонту годинників не входить до меж господарської діяльності відповідача 1.

З наведеного вбачається, що договір зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. має ознаки договору оренди (суборенди), а не зберігання, та, відповідно, між відповідачами 1, 2 фактично склалися орендні відносини. Отже, при укладенні договору зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. волевиявлення учасників правочину (як зовнішній прояв волі) не відповідає їх внутрішній волі, що свідчить про те, що договір зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. є удаваним правочином, який вчинено відповідачами 1, 2 для приховання договору оренди (суборенди) майна.

У ч.ч. 1 - 3, 5, 6 ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також; моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України).

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає порушення вільного волевиявлення та не відповідність його внутрішній волі учасника правочину, не спрямованість сторони на реальне настання правових наслідків правочину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Приписами ст. 287 ГК України та ст. 5 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що єдиними орендодавцями державного майна - цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва. Основними завданнями Фонду є, зокрема, здійснення передачі державного майна в оренду та користування (ч. 1 п. 5 ст. 4 ЗУ «Про Фонд державного майна України»).

Статтею 288 ГК України та ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» встановлено право орендаря передати окремі об`єкти в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз. 2 ч.3 ст. 6 ЦК України).

Як вище встановлено судом, приміщення за договором зберігання № 5-вз від 01.07.2016р. входить до складу державного майна, яке передано в оренду відповідачу 1 на підставі договору оренди №951/2002 від 23.02.2002р., укладеного між позивачем та відповідачем 1.

При цьому, у п.6.2 вказаного договору оренди визначено, що відповідач 1 має право передавати окремі інвентарні об`єкти із складу орендованого майна підприємства у суборенду і передавати свої права та обов`язки за цим договором щодо цих цінностей іншим особам за умови, що не спричинить зміни вартості підприємства і не порушує інших положень цього договору, за згодою позивача.

Між тим, обставини справи свідчать, що відповідач 1 передав частину орендованого приміщення у користування відповідачу 2, змінивши при цьому його цільове призначення з використання як адміністративно-торгівельний комплекс на використання з метою функціонування діяльності відповідача 2 - ремонт годинників, без згоди позивача, як орендодавця та особи, що здійснює державну політику у сфері оренди за визначенням ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Отже, передача відповідачем 1 частини орендованого приміщення у користування відповідачу 2 на підставі договору зберігання №5-вз від 01.07.2016р. (який фактично є договором суборенди майна) без згоди позивача, свідчить про недодержання при укладенні вказаного договору умов п.6.2 договору оренди №951/2002 від 23.02.2002р., приписів ч. ч. 1, 2 ст.203 ЦК України та є підставою визнання його недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України.

В той же час, судом враховано, що в силу ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

З наведеного вбачається, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Тобто, закінчення строку дії договору зберігання №5-вз від 01.07.2016р. не перешкоджає поданню позову про визнання його недійсним, що також узгоджується з наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі № 905/1227/17 висновком, та не свідчить про відсутність предмету спору.

Щодо наявності підстав для представництва прокуратурою Донецької області інтересів держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

В силу приписів ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, який бере участь у справі, несе обов`язки і користується правами особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених ч.2 ст.55 ГПК України.

Листом №05/1-516вих-19 від 24.06.2019р. прокуратура Донецької області повідомила позивача про представництво інтересів держави в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» шляхом подання відповідного позову, вбачаючи наявність порушень інтересів держави з огляду на незаконне використання державного майна та невжиття позивачем належних заходів до їх усунення.

Отже, з огляду на обставини даної справи, які свідчать про порушення інтересів держави (незаконне використання державного майна) та невжиття позивачем заходів щодо їх усунення, суд вважає, що Заступник прокурора Донецької області вірно визначив підстави для представництва ним інтересів держави в суді та правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області. Таке звернення Заступника прокурора Донецької області відповідає функції представництва прокуратурою інтересів держави та направлене на їх захист.

На підставі ст. 129 ГПК України витрати прокуратури зі сплати судового збору покладаються на відповідачів 1, 2 в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задовольнити.

2.Визнати недійсним договір зберігання №5-вз від 01.07.2016р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» та Фізичною особою-підприємцем Липко Станіславом Геннадійовичем.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, Жовтневий р-н, вул. Архітектора Нільсена, буд.28; ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6; ; р/р №6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - прокуратура Донецької області) витрати зі сплати судового збору 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп.

4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Липко Станіслава Геннадійовича ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6; ; р/р №6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - прокуратура Донецької області) витрати зі сплати судового збору 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04.11.2019р.

Суддя Л.В. Ніколаєва