ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/13054/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

розглянув апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р.

про повернення позовної заяви

у справі №910/13054/19 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до 1) Консорціуму «Військово-будівельна індустрія»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «БУСОЛ»

про визнання недійсним договору та звільнення приміщення

1. Зміст позовних вимог

1.1. Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Консорціуму Військово-будівельна індустрія», Товариства з обмеженою відповідальністю «БУСОЛ» про визнання недійсним договору та звільнення приміщення.

1.2. Обґрунтовуючи позов прокурор посилається на те, що має місце порушення інтересів держави, яке полягає в укладенні між Державним господарським об`єднанням Міністерства оборони України Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУСОЛ» удаваного договору, що унеможливлює відрахування коштів до бюджету та порушує економічні та оборонні інтереси держави, що виражається у невиконанні дохідної частини державного бюджету та зниження боєздатності Збройних Сил України.

2. Зміст ухвали місцевого суду

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. позовну заяву Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БУСОЛ» про визнання недійсним договору та звільнення приміщення та додані до неї документи - повернуто.

2.2. Ухвала мотивована тим, що прокурором не наведено та не доведено, передбачених законом виключних підстав, для звернення прокурора до суду із захистом інтересів держави.

3. Вимоги та обґрунтування апеляційної скарги

3.1. Не погодившись з прийнятою ухвалою, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. по справі №910/13054/19 скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний договір є удаваним, оскільки вчинений з метою приховати правочин, який насправді було вчинено.

3.3. Уповноважений орган - Міністерство оборони України, неналежно здійснює свої функції щодо захисту економічних інтересів держави, адже фат існування удаваних правовідносин виявлено ще у 2017 році під час комплексного проведення аудиту.

3.4. Враховуючи невиконання завдань та взятих на себе зобов`язань Державним господарським об`єднанням Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» тягне за собою незаконне та неефективне використання державного майна, що завдає шкоди майновим правам держави в особі Міністерства оборони України, що підтверджує наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

3.5. Також прокурор заперечує проти висновку місцевого суду про те, що прокурором не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що позивач не вживає заходів щодо захисту порушених державних інтересів, шляхом подання до позову доказів, в саме: доказів про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за ст. 367 Кримінального кодексу України, вироку суду щодо службових осіб, доказів про накладення дисциплінарних стягнення на державних службовців, тощо. Надання прокурором до позовної заяви вказаного переліку для підтвердження наявності підстав для здійснення представництва жодним законом, у тому числі ст.ст. 162, 164 ГПК України не передбачено.

4. Заперечення на апеляційну скаргу

4.1. Відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом, від сторін не надійшов.

4.2. Відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

5.1. 07.11.2019р. на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Військової прокуратури Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. про повернення позовної заяви у справі №910/13054/19.

5.2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Смірнова Л.Г., судді Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

5.3. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Смірнова Л.Г., судді Руденко М.А., Кропивна Л.В., у зв`язку із перебуванням судді Дідиченко М.А., яка є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у даній справі, у відпустці.

5.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2019р. поновлено Військовій прокуратурі Київського гарнізону пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. про повернення позовної заяви у справі №910/13054/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової прокуратури Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. про повернення позовної заяви у справі №910/13054/19. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. про повернення позовної заяви у справі №910/13054/19 без повідомлення учасників справи.

6. Застосоване законодавство

6.1. Відповідно до ст. 6 Конституції України (далі - Конституція) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

6.2. Відповідно до ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6.3. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

6.4. Відповідно ч.ч. 3, 4 до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

6.5. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

6.6. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

7. Позиція апеляційного суду

7.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

7.2. Звертаючись із даним позовом до суду прокурор вказав, що має місце порушення інтересів держави, яке полягає в укладенні між Державним господарським об`єднанням Міністерства оборони України Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУСОЛ» удаваного договору, що унеможливлює відрахування коштів до бюджету та порушує економічні та оборонні інтереси держави, що виражається у невиконанні дохідної частини державного бюджету та зниження боєздатності Збройних Сил України.

7.3. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, а здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

7.4. Повертаючи позов, місцевий суд дійшов висновку про те, що прокурором не наведено та не доведено, передбачених законом виключних підстав, для звернення до суду із захистом інтересів держави.

7.5. Водночас, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. (вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

7.6. Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

7.7. Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009р., заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

7.8. ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

7.9. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

7.10. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ за своєю природою потребує регулювання з боку держави, яке може змінюватися у часі та просторі відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, п. 230, ECHR 2012). Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Валчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

7.11. Таким чином, прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

7.12. У даному випадку прокурор звернувся до суду з метою захисту інтересів держави, оскільки невиконання завдань та взятих на себе зобов`язань Державним господарським об`єднанням Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» тягне за собою незаконне та неефективне використання державного майна, що завдає шкоди майновим правам держави в особі Міністерства оборони України.

7.13. Згідно п.п. 1.1. Статуту Державного господарського об`єднання Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», затверджений Міністром оборони України №308 від 07.06.2005р. Консорціум «Військово-будівельна індустрія» утворено на державній власності для ефективного використання виробничих і невиробничих фондів, а також інших цінностях, відображених у самостійних балансах державних підприємств та госпрозрахункових установ (організацій), що входять до сфери управління Міністерства оборони України. Консорціум належить до сфери управління Міністерства оборони України.

7.14. Згідно п. 1.8. Статуту Консорціум здійснює свою діяльність на основі та відповідно до чинного законодавства України і Статуту, який затверджується Органом управління майном.

7.15. Згідно п. 6.2. Статуту майно Консорціуму перебуває у держаній власності і закріплене за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Консорціум, володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою Органу управління майном у випадку, передбачених законодавством.

7.16. Згідно п. 6.3. Статуту орган управління здійснює контроль за використанням та збереженням закріпленого за Консорціумом майна, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність Консорціуму.

7.17. відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборони України» Збройні Сили України - це військова державна структура, що призначена для збройного захисту суверенітету, незалежності, територіальної цінності і неподільності України.

7.18. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» є центральним органом виконавчої влади і військового управління.

7.19. Відповідно до ст. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністерством України від 26.11.2014р. №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністерством України.

7.20. Згідно ст. 4 Положення на Міністерство оборони України, зокрема, покладено забезпечення життєдіяльності Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння і військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснення контролю зі їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил; утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи і організації, які належать до сфери управління Міноборони, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони; реєструє військові частини як суб`єкти господарської діяльності; ведене облік об`єктів державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

7.21. Отже, у разі, якщо спірний договір буде визнано удаваним, то такий правочин унеможливить відрахування коштів до бюджету та порушить економічні та оборонні інтереси держави, що виражається у невиконанні дохідної частини державного бюджету та значення боєздатності Збройних Сил України, що свідчить про порушення інтересів держави.

7.22. Матеріали справи не містять доказів належного здійснення Міністерством оборони України захисту інтересів держави, а тому наявні підстави для представництва прокурором у суді.

7.23. За таких обставин, місцевий суд дійшов передчасного висновку про повернення позову Військового прокурора Київського гарнізону.

8. Висновки апеляційного суду

8.1. Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

8.2. За вказаних обставин, апеляційна скарга Військової прокуратури Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. у справі №910/13054/19 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. у справі №910/13054/19 - скасуванню.

Керуючись ст. 232-241, 271-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової прокуратури Київського гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. у справі №910/13054/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.09.2019р. у справі №910/13054/19 скасувати.

3. Матеріали справи №910/13054/19 повернути до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко