ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" грудня 2019 р. м. Київ Справа № 911/4532/13

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс №25-2/11 від 25.11.2019 року на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказу від 03.03.2014 року №911/4532/13

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс, м.Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп, Київська область, Васильківський район с. Мархалівка,

2. Фермерського господарства Гримікс, Волинська область, смт. Любешів

про стягнення коштів

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників учасників справи:

від позивача (стягувача) Грищенко О.М.

від відповідачів (боржників) не з`явились

від ДВС не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.02.2014 року у справі №911/4532/13 позовні вимоги задоволено частково. Солідарно стягнуто з 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп та 2.Фермерського господарства Гримікс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 5000,00 грн. пені, 10000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 2092,90 грн. судового збору; стягнуто з Фермерського господарства Гримікс на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс 2807,37 грн., пені, 96142,63 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 696,55 грн. інфляційних втрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення від 11.02.2014 року у справі №911/4532/13 господарським судом 03.03.2014 року було видано відповідні накази.

До Господарського суду Київської області звернувся стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс зі скаргою №25-2/11 року від 25.11.2019 року (вх. 218/19 від 25.11.2019 року) на бездіяльність Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13, відповідно до якої, скаржник просить суд визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13, котра призвела до неможливості виконання наказу господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13 прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 10.12.2019 року.

Відповідачі (боржники), належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 10.12.2019 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві, належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, у судове засідання 10.12.2019 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, вимоги ухвали не виконав, пояснення на скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження не подав.

Представник скаржника у судовому засіданні 10.12.2019 року вимоги скарги підтримав, посилаючись на те, що державним виконавцем не було виконано вимоги, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі № 911/4532/13 та просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши у судовому засіданні 10.12.2019 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» №25-2/11 року від 25.11.2019 року на бездіяльність Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказу від 03.03.2014 року №911/4532/13, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до постанови ВДВС Шевченківського РУЮ міста Києва від 13.07.2015 року відкрито виконавче провадження ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13 про стягнення з ФГ «Гримікс» () на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» ( ) 2807,37 грн. пені, 96142,63 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 696,55 грн. інфляційних втрат. Всього 99646,55 грн.

Відповідно до постанови Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 16.06.2017 року відновлено виконавче провадження ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві скаржник зазначає, що станом на день звернення до суду з даною скаргою наказ Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13 не виконаний, а відповідно до офіційних відомостей, котрі містяться на офіційному веб-сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, належних, допустимих та об`єктивних виконавчих дій не вчинялось, що призвело до неможливості виконання наказу за рахунок наявного майна боржника, а саме, грошових коштів у розмірі 548112,25 грн., що містились на належних боржнику рахунках у банківських/фінансових установах.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5 (далі Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією (ч.ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Скаржник, з посиланням на постанову Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13 та від 23.08.2018 року у справі №911/167/17, зазначає, що періодичність проведення таких перевірок визначена Законом України «Про виконавче провадження» і такі перевірки мають вчинятись систематично.

Відповідно до аналізу ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», об`єктом звернення стягнення є таке майно боржника як кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Крім того, наявність у боржника майна (майнових прав) та отримання за його рахунок доходів обліковується також і Державною фіскальною службою і таку інформацію може бути надано на вимогу державного виконавця.

Згідно пунктів 9-11 Інструкції, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Вимога підписується виконавцем та надсилається поштою чи іншими засобами зв`язку або вручається виконавцем особі, яка зобов`язана вчинити дії. Доручення виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом щодо проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами. Запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень.

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

У своїй скарзі скаржник - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» зазначає та просить врахувати, що в матеріалах даної справи міститься інформація про те, що Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві 05.08.2015 року винесено постанови про арешт коштів боржника, які містяться на таких рахунках: код фінансової установи 303398, Назва фінансової установи ФВОЛИНСЬКЕ ОБЛАСНЕ УПР АТОЩАД М.ЛУЦЬК, Номер рахунку НОМЕР_1 , Код валюти рахунку 980; код фінансової установи 303398, Назва фінансової установи ФВОЛИНСЬКЕ ОБЛАСНЕ УПР АТОЩАД М.ЛУЦЬК, Номер рахунку 02, Код валюти рахунку 980; код фінансової установи 303440, Назва фінансової установи ВОЛИНС.ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", М.ЛУЦЬК, Номер рахунку НОМЕР_2 , Код валюти рахунку 980; код фінансової установи 303440, Назва фінансової установи ВОЛИНС.ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", М.ЛУЦЬК, Номер рахунку НОМЕР_3 , Код валюти рахунку 980; код фінансової установи 303440, Назва фінансової установи ВОЛИНС.ГРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", М.ЛУЦЬК, Номер рахунку 5912, Код валюти рахунку 980.

Однак, на думку скаржника, належних доказів направлення на адресу банківських/фінансових установ відповідної постанови про арешт коштів, прийняття відповідними банківськими/ фінансовими установами таких постанов про арешт коштів боржника та направлення на адресу банківських/фінансових установ вимог про списання коштів Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві в період з 13.07.2015 року по 05.09.2019 року не подано та матеріали справи не містять.

При цьому, скаржник зазначає, що з інформації, отриманої з веб-ресурсу (сервісу) моніторингу реєстраційних даних українських компаній та контролю контрагентів «Clarity Project» (http://clarity- project.info) щодо боржника - ФГ «Гримікс» в розділі пошуку тендерних закупівель (http://clarity- project.info/tender/35298132) йому стало відомо про те, що з серпня 2016 року по травень 2019 року ФГ «Гримікс» приймало участь в 13 аукціонах щодо тендерних закупівель, предметом яких були закупівля деревини, послуг з управління лісовим господарством, закупівля зернових товарів, тощо. Боржник - ФГ «Гримікс» стало переможцем в 11 із 13 аукціонах щодо тендерних закупівель, предметом яких були закупівля деревини, послуг з управління лісовим господарством, закупівля зернових товарів. Загальний розмір продукції товару/послуг, які було надано/виконано/здійснено ФГ «Гримікс» на виконання підписаних договорів на підставі відповідних протоколів складає 548112,25 грн.

На підтвердження зазначених обставин скаржником до матеріалів скарги подано відповідні докази, зокрема, Договір купівлі-продажу товарів №156 від 26.10.2016 року, накладна №185, виписана на підставі Договору купівлі-продажу товарів №156 від 26.10.2016 року, Договір поставки №01-20-2016/449 від 26.08.2016 року та Додаток №1 до нього, протокол засідання тендерного комітету про обрання переможця в допорогових закупівлях від 14.06.2017 року, Договір №19 про закупівлю палива (дрова паливні твердих порід) від 19.06.2017 року та Додаток №1 до нього (Специфікація), протокол засідання тендерного комітету про обрання переможця в допорогових закупівлях від 19.04.2018 року, Договір №24 про закупівлю палива (дрова паливні твердих порід) від 24.04.2018 року та Додаток №1 до нього (Специфікація), протокол №3 розгляду засідання тендерного комітету Волинської дирекції ПАТ «Укрпошта» щодо закупівлі деревини від 03.09.2018 року, Договір поставки №27/628 від 17.09.2018 року та Додаток №1 до нього (Технічна специфікація), Додаток №2, Договір поставки №50 від 03.12.2018 року та Додаток №1 до нього (Специфікація), протокол засідання тендерного комітету КНП «ЦПМСД Любешівської селищної ради» з організації та проведення процедури закупівлі від 19.04.2019 року, Договір купівлі-продажу №26 від 13.05.2019 року.

Отже, скаржник вважає, що факт допущення боржника - ФГ «Гримікс» та визнання його учасником публічних тендерних державних закупівель, які оформлені відповідними договорами, свідчить про те, що ФГ «Гримікс» здійснювало належне виконання тендерних умов щодо поставки товарів та/або надання послуг, та отримувало відповідні кошти з Державного бюджету за здійснення поставки товару та/або надання послуг. Вказане, на думку скаржника свідчить, що грошові кошти у розмірі 548112,25 грн. в період з серпня 2016 року по травень 2019 року перебували на рахунках боржника - ФГ «Гримікс», що, в свою чергу, підтверджує відсутність арештів, накладених державним виконавцем та списання коштів, які перебували на рахунках боржника.

Суд зазначає, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 року у справі №913/438/16.

Також, Верховним Судом у постанові від 19.08.2019 року у справі №913/438/16 зазначено, що визначальним фактором та обставиною належності вжитої/застосованої виконавчої дії визначає не лише її винесення та існування серед матеріалів виконавчого провадження, а й встановлює необхідність її оцінки щодо реальності здійснення - докази скерування запитів до відповідних установ, організацій, співвідношення запитам направлених на адреси відповідних установ/організацій із наявністю відповідей на них, доказів прийняття постанов органу ДВС до виконання банківськими установами, сервісними центрами МВС України, державними реєстраторами речових прав, тощо.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві зобов`язано надати письмові пояснення по суті скарги та копії матеріалів виконавчого провадження №ВП48112224. Однак, Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві вимоги ухвали суду не виконано, не подано суду письмових пояснень та будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на своєчасне і повне виконання рішення суду у справі, як це зазначено в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також, вчинення інших дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13.

Таким чином, викладені вище обставини свідчать про бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13 за рахунок наявних у боржника грошових коштів, що призвела до неможливості задоволення за рахунок наявних у боржника грошових коштів вимог стягувача у виконавчому провадженні ВП№48112224 та порушення принципів своєчасності та повноти проведення виконавчих дій, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження», що не спростовано органом ДВС.

Також, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», частину 1 статті 3 і частину 4 статті 11 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 року у справі «Глоба проти України», зокрема зазначено, що суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви»). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7.06.2005 року у справі «Фуклев проти України». Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП №48112224 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13 всі належні та допустимі виконавчі дії, в порушення вимог ст.ст. 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинялися.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року Шевченківський РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві зобов`язано надати письмові пояснення по суті скарги та копії матеріалів виконавчого провадження №ВП48112224. Однак, Шевченківським РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві вимоги ухвали суду не виконано, не подано суду письмових пояснень та будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вживалися усі передбачені законом заходи, спрямовані на своєчасне і повне виконання рішення суду у справі, як це зазначено в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також, вчинення інших дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13.

Таким чином, органом ДВС не спростовано твердження скаржника про те, що державним виконавцем, при здійсненні виконавчого провадження ВП №48112224, не дотримано вимог ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо періодичної перевірки майнового стану боржника (не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника), а також, ст. 18 Закону щодо повноти вжитих заходів у встановлені строки.

Така бездіяльність державного виконавця є порушенням норм ст. 8, 10, 18, 26, 48 Закону України «Про виконавче провадження», і є підставою для визнання судом бездіяльності державного виконавця протиправною.

Аналогічної правової позиції щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, здійснення їх несвоєчасно та не в повному обсязі, дотримується Верховний Суд в постанові від 09.11.2018 року у справі №911/1388/16.

Отже, через невиконання відділом ДВС усіх приписів Закону України «Про виконавче провадження», нездійснення всіх передбачених дій з розшуку майна боржника, та не отримання відповідей на всі зроблені запити, стало неможливим виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13, зокрема, за рахунок раніше наявного майна боржника, яке на сьогодні зникло (втрачено/знищено), оскільки виконавче провадження завершено з підстав відсутності у боржника майна/коштів для його задоволення.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За таких обставин, вимоги скаржника - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про визнання незаконною та протиправною бездіяльності Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому проваджені ВП №48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року у справі №911/4532/13, що полягає та призвела до неможливості виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13 за рахунок наявного майна боржника продовж серпня 2016 року-травня 2019 року, а саме, грошових коштів у розмірі 548112,25 грн., що містились на належних ФГ «Гримікс» та відкритих ним рахунках у банківських/фінансових установах України обґрунтованими доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 123, 126, 234, 339-344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» №25-2/11 від 25.11.2019 року (вх. №218/19 від 25.11.2019 року) на бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03 березня 2014 року у справі №911/4532/13 задовольнити.

2. Визнати незаконною та протиправною бездіяльність державного виконавця Шевченківського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№48112224 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13, яка призвела до неможливості виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.03.2014 року №911/4532/13 за рахунок наявного майна боржника продовж серпня 2016 року - травня 2019 року - грошових коштів у розмірі 548112,25 грн., що містились на належних Фермерському господарству «Гримікс» (44200 Волинська область, Любешівський район, смт. Любешівка, вулиця Лісна, 1, ) та відкритих ним рахунках у банківських/фінансових установах України.

3. Копію ухвали надіслати учасникам провадження та Шевченківському РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 13.12.2019 року.

Суддя Д.Г. Заєць