РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/12773/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - технічна компанія «Метрополія»

про стягнення 21274,89 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Одеського кабельного заводу "Одескабель" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічна компанія "Метрополія" про стягнення 166313,67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі виконав взяті на себе за договором № 04/02-02/01 від 08.04.2019 зобов`язання по оплаті поставленого товару, в зв"язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 145038,78 грн заборгованості, 17440,32 грн пені, 2320,61 грн втрат від інфляції та 1513,96 грн 3% річних.

Ухвалою суду від 23.09.2019 відкрито провадження у справі № 910/12773/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

07.10.2019 представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на ту обставину, що договором не визначено строки оплати товару, оскільки, сторонами було досягнуто домовленості про поставку товару до здійснення попередньої оплати. Отже, оскільки, строк оплати не встановлений, позивач зобов`язаний був керуватись ч. 2 ст. 530 ЦК України і направити відповідачу вимогу про оплату, чого не було зроблено, а отже строк оплати не настав.

31.10.2019 представником позивача через канцелярію суду було подано відповідь на відзив на позовну заяву. В якій позивач спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки. матеріалами справи підтверджено, що відповідач був обізнаний щодо здійснення поставки, оскільки повідомлявся позивачем у встановленому договором порядку. Крім того, позивач вказує, що санкції розраховані ним у меншому розмірі в зв`язку з скороченням періоду нарахування.

Разом з відповіддю на відзив, 31.10.2019 представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. Дане клопотання (заяву) позивач мотивує тим, що станом на 28.10.2019 року сума основного боргу відповідачем сплачена не була, в той час як розрахунок штрафних санкцій на заборгованість відповідача був здійснений до 12.09.2019. З огляду на своє право, забезпечене ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач продовжив нарахування штрафних санкцій до 28.10.2019. З огляду на викладене, на думку позивача, розмірі позовних вимог підлягає збільшенню. За розрахунком позивача заборгованість відповідача з урахуванням штрафних санкцій станом на 28.10.2019 складає 171176,81 грн., з яких основного боргу 145038,78 грн., пені 25655,10 грн., інфляційних втрат 420,61 грн., 3% річних 2062,32 грн.

Відповідно до п. 2, ч. 2., ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 . ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на приписи чинного законодавства, а також на дату відкриття провадження 23.09.2019 та дату отримання клопотання ( заяви) про збільшення розміру позовних вимог 31.10.2019, суд залишає дане клопотання без розгляду, як це передбачено ч. 2, ст. 118 ГПК України, оскільки, воно подано поза межами строків передбачених ст. 46 ГПК України, після початку розгляду справи по суті.

05.11.2019 від представника відповідача через канцелярію суду надійшло заперечення проти відповіді на відзив на позовну заяву. У своєму запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки, позивачем не направлено відповідачу повідомлення про готовність товару до відвантаження, а тому відповідач вважає, що строк оплати не настав.

12.11.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про прийняття додаткових доказів, які не могли бути подані у встановлений законом строк, відповідно до якого відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 145038,78 грн. До клопотання відповідачем було додано платіжне доручення № 2615 від 08.11.2019 на суму 145038,78 грн., платник ТОВ «НТК «Метрополія», отримувач ТОВ «ТД «Одескабель», призначення платежу : «доплата за кабель, згідно рах. № 128361 від 08.04.2019 р. у т.ч. ПДВ 20% - 24173,13 грн.».

Докази оплати подані відповідачем подані ним на стадії розгляду справи по суті, однак, оскільки. оплата була здійснена лише 08.11.2019, з об`єктивних причин не могли бути подані на стадії підготовчого провадження. Оскільки, вказані докази є необхідними для правильного вирішення спору, суд приймає їх до розгляду та враховує при розгляді даної справи.

Ухвалою суду від 10.12.2019 закрито провадження у справі № 910/12773/19 за позовом ТОВ «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» до ТОВ «Науково - технічна компанія «Метрополія» про стягнення 166313,67 грн., в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості з оплати за поставлений товар у розмірі 145038,78 грн., на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

08.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково - технічна компанія «Метрополія» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель» ( постачальник) було укладено договір поставки № 04/02 - 02/01.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, передбачений у специфікації, яка додається до цього договору ( додаток 1) і складає його невід`ємну частину, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1. - 3.4. договору, товар постачається покупцю протягом строку, узгодженого сторонами в специфікації ( додаток 1). Постачальник має право на дострокове постачання товару з обов`язковим повідомленням покупця про це протягом 5 днів до моменту його відвантаження. Покупець повинен прийняти товар, визначений у специфікації ( додаток 1), за кількістю, якістю та асортиментом. Постачальник повідомляє покупця про готовність товару до відвантаження шляхом письмового повідомлення засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою.

Відповідно до п. 4.1. договору, покупець оплачує вартість товару у розмірі 238360,21 грн, окрім того ПДВ 20% - 47672,04 грн., разом з ПДВ 20% - 286032,25 грн., що вказана у специфікації ( додаток 1).

Відповідно до п. 4.2.1. - 4.3 договору, покупцем здійснюється попередня оплати за товар у розмірі 50% від вартості товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, що складає 119180,11 грн., окрім того ПДВ 20% - 23836,02 грн., разом з ПДВ 20% - 143016,13 грн. Після здійснення попередньої оплати у розмірі 50% вартість товару зміні не підлягає. Остаточні розрахунки у розмірі 50% вартості товару, що складає 119180,10 грн, окрім того ПДВ 20% - 23836,02 грн. разом з ПДВ 20% - 143016,12 грн., здійснюються покупцем протягом 5 ( п`яти) банківських днів, після повідомлення про готовність відвантаження виготовленого товару. Розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.2. - 6.3. договору, приймання товару по кількості, асортименту та комплектності здійснюється покупцем на підставі даних, зазначених постачальником в товаросупровідних документах, в порядку, визначеному в інструкції, затвердженій постановою Держарбітражу від 15.06.1965 № П-6. Приймання товару за якістю здійснюється на підставі даних, зазначених постачальником в сертифікаті якості на поставлений товар, в порядку, визначеному в інструкції, затвердженій постановою держарбітражу від 25.04.1966 № П-7. Витрати по перевірці якості поставленого товару оплачуються за рахунок покупця. Перелік товаросупровідних документів, які постачальник зобов`язаний надати одночасно з поставкою товару: видаткова накладна; рахунок - фактура; сертифікати на вироби; технічний паспорт на вироби; товарно - транспортна накладна.

Відповідно до п. 8.1. - 8.2. договору, за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричиненні цим збитки, у порядку, передбаченому чинним законодавством України. У випадку, якщо покупець несвоєчасно виконує свої грошові зобов`язання, то він виплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3% від суми несвоєчасно оплачених грошових коштів за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на час такого прострочення.

Відповідно до п. 8.5. договору, сплата пені та штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 12.3. - 12.4. договору, після підписання договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу. Документи, передані засобами факсимільного зв`язку, мають юридичну силу до отримання оригіналів.

Згідно п. 7.1 договору він набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2019, або до моменту повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

У додатку № 1 до договору № 04/02 - 02/01 від 08.04.2019 визначено найменування, кількість та вартість товару. Загальна вартість товару, що мав бути поставлений за даним договором, визначено у розмірі 286032,25 грн. Відвантаження товару здійснюється протягом 2 календарних днів з моменту виготовлення товару на умовах СРТ за адресою: вул. Ушакова, 1-а, м. Ізмаїл, Одеська область.

До матеріалів справи додано рахунок - фактуру № 128361 від 08.04.2019, за договором № 04/02 - 02/01. Постачальником у рахунку - фактурі визначено ТОВ «ТД «Одескабель», одержувачем ТОВ «НТК «Метрополія». Вартість товару відповідно до рахунку визначено у розмірі 288054,91 грн. в т.ч. ПДВ.

Відповідно до платіжного доручення № 1635 від 09.04.2019 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 143016,13 грн. Призначення платежу : «попередня оплати за кабель, згідно рах. № 128361 від 08.04.2019 р. у т.ч. ПДВ 20% - 23836,02 грн.»

До матеріалів справи додано видаткову накладну № 128722 від 22.04.2019, відповідно до якої позивачем було поставлено товару на суму 179112,95 грн. в т.ч. ПДВ та видаткову накладну № 128762 від 25.04.2019, відповідно до якої було поставлено товару на суму 108941,96 грн. Документи містять підписи та печатки сторін. Загалом відповідно до накладних, позивачем було поставлено товару на суму 288054,91 грн.

Також, у матеріалах справи містяться роздруківки електронних листів від 22.04.2019 та 26.04.2019, на які позивач посилається у своєму позові, як на факт повідомлення відповідача про готовність відвантаження товару передбаченого договором № 04/02-02/01 від 08.04.2019 та додатком № 1 до нього.

Проте, дані докази, за внутрішнім переконанням суду, не є належними та допустимими ( ст. 77 ГПК України), та вірогідними ( ст. 79 ГПК України), з огляду на те, що хоч п. 3.4. та п. 12.4. договору № 04/02-02/01 від 08.04.2019, передбачене листування між сторонами електронною поштою та шляхом факсимільного зв`язку, проте, ні договором, ні додатком до нього фактично не визначено електронних адрес сторін, або інших даних, які допомогли б встановити взаємозв`язок між електронним адресами зазначеними в роздруківках («», «») та сторонами даної справи.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Умовами договору було визначено інший строк оплати товару, у вигляді попередньої оплати (п. 4.2 договору).

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Отже договором було встановлено порядок та строки внесення попередньої оплати, однак, відповідач суму попередньої оплати не вніс, проте товар від позивача прийняв, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Норми ст. 530 ЦК України, на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню, оскільки, в договорі визначено строк внесення попередньої оплати, а ст. 693 ЦК України передбачає застосування ст. 530 ЦК України лише у разі не, якщо строк попередньої оплати в договорі не встановлений.

Проте сторонами не дотримано умов договору щодо порядку та строків внесення попередньої оплати, а тому судом застосовуються загальні норми, що передбачають порядок оплати за договором купівлі-продажу (поставки). Отже, оскільки, відповідачем не було внесено суму попередньої оплати, проте прийнято виконання зобов`язання від позивача, шляхом прийняття товару, то у відповідача виник обов`язок з оплати, що випливає з ч. 1 ст. 692 ЦК України.

Суд наголошує, що в п. 10.1 договору сторонами обумовлено, що умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим укладенням додаткової угоди. Однак суду не надано належних та допустимих доказів того, що сторонами укладено додаткову угоду, якою змінено строки та порядок оплати товару, а тому доводи відповідача, що сторонами досягнуто згоди щодо строків оплати товару і що вони не встановлені, не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на вищезазначене, оскільки, відповідачем було прийнято виконання від позивача та прийнято поставлений товар, у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий товар у повному обсязі з моменту прийняття.

Відповідач не оплатив вартість отриманого товару після його прийняття, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Вартість товару була оплачена відповідачем у повному обсязі в процесі розгляду справи, що підтверджено наданими до матеріалів справи доказами. Ухвалою суду від 10.12.2019 провадження у справі в частині суми основного боргу у розмірі 145038,78 грн. було закрито, в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 17440,32 грн, 3% річних у розмірі 1513,96 грн та втрати від інфляції у розмірі 2320,61 грн.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов`язань, тому є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Зважаючи на приписи договору № 04/02-02/01 від 08.04.2019 та приписи чинного законодавства, позивачем на суму заборгованості з оплати товару 145038,00 грн. було нараховано в період з 09.05.2019 по 12.09.2019 пеню у розмірі 17440,32 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (ст.549 ЦК України).

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був оплатити вартість товару після його прийняття, однак свій обов`язок своєчасно не виконав. Оскільки, суд не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, то розрахунок штрафних санкцій здійснюється судом за період визначений позивачем, а не з дати прийняття товару та виникнення обов`язку з оплати.

Суд виконав перерахунок нарахованої позивачем до стягнення пені, в межах періоду визначеного позивачем 09.05.2019 по 12.09.2019 на суму заборгованості 145038,78 грн. Згідно перерахунку суду сума пені, яка могла б бути нарахована та підлягає стягненню з відповідача складає 17412,51 грн., сума менше ніж та що визначена позивачем. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 17412,51 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевірив розрахунок 3% річних в межах періоду визначеного позивачем 09.05.2019 по 12.09.2019 на суму заборгованості 145038,78 грн та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним, а суму 3% річних у розмірі 1513,96 грн. такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, то позивач визначив період нарахування з квітня по липень 2019 року. Однак, оскільки, втрати від інфляції рахуються не кожну конкретну дату, а за місяць, то з урахуванням строку виникнення зобов`язань з оплати товару, квітень 2019 року не входить до періоду нарахування втрат від інфляції.

Судом перераховано суму втрат від інфляції за період з травня по липень 2019 та встановлено, що мала місце дефляція, а сума втрат від інфляції має від`ємний характер, а тому не підлягає стягненню з відповідача.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1513,96 грн. та 17412,51 грн. пені.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже вимоги позивача визнаються судом частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог. Крім того, судом враховано, що спір виник з вини відповідача, а тому в частині позовних вимог провадження за якими було закрито, судовий збір покладається на винну сторону - відповідача

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - технічна компанія «Метрополія» (місцезнаходження: 03189, м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 75 - А, офіс 129, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»» (місцезнаходження: 65102, м. Одеса, Миколаївська дорога, будинок 144, ) 17412 (сімнадцять тисяч чотириста дванадцять) грн. 51 коп. пені, 1513 ( одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн. 96 коп. 3% річних та 2459 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 48 коп. судового збору.

3. В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - технічна компанія «Метрополія» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Одеського кабельного заводу «Одескабель»» 2320,61 грн. втрат від інфляції та 27,81 грн. пені - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Усатенко І.В.