ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/397/19
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - Кириченко Л.О. (адвокат),

від відповідача - Колганова Ю.М. (адвокат),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 29.08.2019 проголошене о 11:12:57 суддею Ярошенко В.П., в м. Херсоні, повний текст якого складено 06.09.2019

у справі № 923/397/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод»

до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

про стягнення заборгованості за договором поставки, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод» (далі - ТОВ «Український трубний завод», позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі - АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», відповідач) про стягнення заборгованості за Договором №115 про закупівлю товару від 02 травня 2018 року у сумі 649 358,47 грн., з яких 555 905,50 грн. сума основного боргу, 46 193,46 грн. пеня, 15 405,81грн. три відсотка річних, 31 853,70грн. інфляційні втрати.

Позов обґрунтований тим, що на виконання умов Договору, позивач поставив на адресу відповідача товар, проте відповідач з позивачем не розрахувався, у зв`язку з чим, позивач нарахував на суму основного боргу пеню, три відсотка річних та інфляційні втрати та звернувся з відповідним позовом до господарського суду.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 29.08.2019 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 587 457,32 грн., з яких 555 905,50 грн. - сума основного боргу, 7 813,14 грн. - 3% річних, 23 738,68 грн. - інфляційні втрати. Крім цього, стягнуто з відповідача на користь позивача 8 811,87 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване наявністю порушень умов договору відповідачем щодо своєчасної оплати за поставлений товар, проте судом в розрахунках позивача виявлені помилки щодо нарахування сум 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим, судом зроблені власні розрахунки та змінені вищевказані суми. Крім цього, суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позову в частині стягнення суми пені, оскільки сторони умовами Договору не передбачили такий вид відповідальності, як стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару. Також, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про включення до суми судових витрат суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000,00 грн., оскілки останнім не було надано до суду доказів на підтвердження понесених витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення господарського суду ухвалено з неповно з`ясованими обставинами, які мають значення для справи, неправильної оцінки та дослідження доказів.

Так, скаржник зазначає, що товарно-транспортна накладна від 14 листопада 2018 року, в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» міститься лише підпис, без зазначення прізвище, ім`я, по батькові одержувача та посади. Також позивачем, долучено до позову видаткову накладну № 63 від 14 листопада 2018 року, згідно якої товар отримано ОСОБА_1 за довіреністю № 608 від 13.11.2018. Однак позивачем не надано вказаної довіреності до матеріалів справи, у зв`язку з чим, відповідач вважає, що суд першої інстанції помилково не встановив чи дійсно товар отримав відповідач.

На думку АТ «Херсонська теплоелектроцентраль», посилання господарського суду на підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків, не доводить правильність (достовірність) показників заборгованості відповідача перед позивачем за цим актом, а отже скаржник вважає, що акт звірки взаєморозрахунків не є доказом визнання заборгованості відповідача перед позивачем.

02.12.2019 до суду апеляційної інстанції від ТОВ «Український трубний завод» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє вважає, що рішення господарського суду було прийнято 29.08.2019 року, а апеляційна скарга відповідачем була подана лише 01.11.2019, тобто за межами строку, встановленого ст. 256 ГПК України. Апеляційна скарга не містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому висновки суду апеляційної інстанції щодо клопотання відповідача про поновлення таких строків і про обґрунтованість такого клопотання жодним чином не базуються на матеріалах справи і не відповідають дійсності, а тому подальший розгляд даної апеляційної скарги буде відбуватися всупереч положенням ГПК України.

Крім цього, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що наявність обов`язку відповідача сплатити позивачу грошові кошти за поставлений товар доводиться належними та допустимими доказами, факт отримання відповідачем товару не заперечувався останнім. Позивач вважає, що апеляційна скарга відповідача є прикладом зловживання процесуальними правами, оскільки подана з порушенням строків на апеляційне оскарження, без клопотання про поновлення таких строків і не містить жодної підстави для зміни, або скасування рішення суду першої інстанції, у зв`язку з цим, ТОВ «Український трубний завод» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

Однак, судова колегія зазначає, що при розгляді апеляційної скарги, судова колегія не приймає до уваги відзив на апеляційну скаргу, з підстав які детально викладені в окремій ухвалі від 11.12.2019.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2019 заперечував проти апеляційної скарги та просив суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02 травня 2018 року, між ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» (надалі - покупець) та ТОВ «Українська трубопромислова компанія», правонаступником всіх прав та обов`язків якої є ТОВ «Український трубний завод» (надалі - постачальник) було укладено Договір №115 про закупівлю товару, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю труби сталеві електрозварні в асортименті (далі - товар), згідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною вказаного Договору (Додаток 1), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 2.8. Договору, зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленого товару.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється шляхом перерахування коштів покупцем на поточний рахунок постачальника, зазначений у Розділі 14 Договору протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання - передачі товару або відповідної накладної (накладних) на відпуск товару.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до « 31» грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п.п. 7.1., 7.2. Договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 603 736,50 грн., що підтверджується видатковою накладною № 63 від 14.11.2018 та товарно-транспортною накладною від 14.11.2018 на суму 603 736,50 грн., про отримання товару відповідач не заперечує.

Дослідивши наявні в матеріалах справи вищевказані накладні, які були підписані без зауважень та претензій повноважними представниками сторін та скріплені печатками, колегія суддів дійшла висновку, що позивач дійсно поставив відповідачу товар, а відповідач отримав цей товар.

Зазначений первісний бухгалтерський документи безумовно підтверджує факт поставки і приймання-передачі товару продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу).

Жодних зауважень або претензій щодо якості та кількості від відповідача не надходило.

За поставлений товар відповідач з позивачем, в строки передбачені договором та додатком до нього, не розрахувався.

За умовами п. 4.2 Договору кінцевою датою оплати товару відповідачем є 24 листопада 2018 року, а тому з 25 листопада 2018 року відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, докази того, що відповідач виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару у сумі 603 736,50 грн. як у визначений строк, так і на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в матеріалах справи відсутні. Водночас, в матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків ТОВ «Українська трубопромислова компанія» та АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за період 01.05.2018 - 04.04.2019 роки. Акт звіряння, підписаний уповноваженою особою відповідача, а саме головним бухгалтером, містить посилання на сам Договір поставки № 115 від 02.05.2018 року, містить розмір заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 555 905,50 грн., що свідчить про визнання боржником такої заборгованості. Судова колегія вважає, що акт є належним доказом у справі в підтвердження наявності заборгованості. Хоча акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, однак підписання акту звірки уповноваженою особою боржника, у якому зазначено розмір заборгованості, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що доведеною матеріалами справи є заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за Договором в розмірі 555 905,50 грн. та в цій частині господарський суд підставно задовольнив позовні вимоги.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача суми пені, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Судом встановлено, що в Договорі сторони не передбачили умови щодо відповідальності покупця за несвоєчасне виконання зобов`язання з оплати товару у вигляді сплати пені, у зв`язку з цим, судова колегія вважає обґрунтованим висновок господарського суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми пені.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача та перерахунок суду першої інстанції за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі «Законодавство» та дійшла до висновку, що розрахунок 3% річних та індексу інфляції позивача містив деякі помилки, які були виправлені судом першої інстанції при перерахунку, у зв`язку з чим, судова колегія погоджується з сумою 3% річних за період з 25.11.2018 по 14.05.2019, яка становить 7 813,14 грн. та сумою інфляційних втрат за період з 25.11.2018 по 14.05.2019, яка становить 23 738,68 грн., оскільки вони були розраховані господарським судом арифметично і методологічно вірно та при перерахунку даних сум судовою колегію суми співпали, тому суд першої інстанції підставно задовольнив позов в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги, що товарно-транспортна накладна від 14 листопада 2018 року, в графі «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)» міститься лише підпис, без зазначення ПІБ одержувача та посади, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до умов договору укладеного між сторонами, доказом саме поставки позивачем та отримання товару відповідачем є видаткові накладні, а товарно-транспортна накладна лише встановлює дату поставки.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що за видатковою накладною № 63 від 14 листопада 2018 року, товар отримано ОСОБА_1 за довіреністю № 608 від 13.11.2018. Оскільки в матеріалах справи відсутня вказана довіреності, відповідач вважає що суд першої інстанції помилково не встановив чи дійсно відповідач отримав товар.

Так, в порушення приписів ст. 74 ГПК України АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» не надало суду доказів того, що ОСОБА_1 не є представником відповідача та того, що саме ОСОБА_1 не підписував видаткову накладну № 63 від 14 листопада 2018 року. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення директора відповідача до правоохоронних органів з приводу підроблення підпису отримувача товару на видатковій накладній. Отже, відповідач не довів суду належними до допустимими доказами, що він не отримав товар від позивача.

В судовому засіданні 11.12.2019 представник скаржника зазначила, що позивачем не надано доказів правонаступництва ТОВ «Українська трубопромислова компанія». Судова колегія зазначає наступне. Договір про закупівлю товару № 115 від 02.05.2018 укладений між Приватним акціонерним товариством «Херсонська теплоелектроцентраль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська трубопромислова компанія», код ЄДРПОУ останнього 34313966. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ від 31.07.2019 за ідентифікаційним кодом 34313966 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців значиться ТОВ «Український трубний завод». Згідно з п. 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється. Отже, за одним ідентифікаційним кодом в Єдиному державному реєстрі не може обліковуватись декілька юридичних осіб. Так, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що відповідач змінив назву на товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД», про що 03.05.2019 державний реєстратор вніс відповідні зміни до державного реєстру. Приймаючи до уваги викладене, судова колегія зазначає, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Протилежних доказів, які б спростовували вищевикладене, відповідач до суду не надав.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Судова колегія не приймає до уваги заперечення позивача, що апеляційна скаргу буда подана до апеляційного суду поза межами строків на оскарження рішення суду першої інстанції, без клопотання про поновлення таких строків, а суд апеляційної інстанції безпідставно поновив строки, відкрив апеляційне провадження та призначив справу до розгляду.

Дійсно апеляційна скарга була подана поза межами строку на апеляційне оскарження, встановлених ст. 256 ГПК України та сама апеляційна скарга не містить клопотання про поновлення таких строків, однак разом з апеляційною скаргою скаржник надав до Південно-західного апеляційного господарського суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, в якій детально описав з яких причин був пропущений процесуальний строк та надав до заяви відповідні документи, які підтверджують зазначені обставини в заяві. Судова колегія дослідила доводи заяви відповідача про поновлення строку та додані до неї документи та визнала, причини пропущення строку на апеляційне оскарження рішення поважними, у зв`язку з чим, поновила строк відповідачу.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 29.08.2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.12.2019.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Діброва Г.І.

Принцевська Н.М.