ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/3333/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Малого приватного підприємства фірма "Ерідон", с. Княжичі
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", с. Софіїка Перша
про стягнення 150249,15 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Пустовойтов Д.М.

відповідача - Розумна О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Мале приватне підприємство фірма "Ерідон", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь основну суму заборгованості за договором поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у сумі 80000,00 грн., 48% річних від простроченої суми основної заборгованості, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.7 договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 23414,81 грн., 48% річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України та умов пунктів 4 та 5 додатку №872/19/98/01-МД/О від 22.03.2019 до договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 29905,99 грн., пеню за договором поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 16928,35 грн., що загалом становить 150249,15 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару по вказаному договору. Судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2253,74 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14605,50 грн., позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 21.10.2019 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.11.2019 об 11:00.

Ухвалою суду від 12.11.2019, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання було відкладене до 10.12.2019 об 11:00.

Присутній у судовому засіданні 10.12.2019 представник позивача підтримав позов у повному обсязі (з урахуванням часткової оплати заборгованості) та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтвердив оплату відповідачем основної заборгованості та просив суд винести законне рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

22.03.2019 між Малим приватним підприємством фірмою Ерідон (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софіївка-Близнюки" (відповідач, покупець) був укладений договір поставки №872/19/98 (надалі - договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару. Найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в додатках, які є його невід`ємною частиною (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 2.1. - 2.3. договору, ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у додатках до цього договору. Ціна товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати товару на умовах цього договору. Еквівалент ціни товару в іноземній валюті, який зазначено в додатку до цього договору, є незмінним на весь період дії цього договору. Загальна вартість товару, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника. Сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості товару, що підлягає оплаті покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати товару. Для визначення курсу Міжбанку сторони використовують дані, розміщені на веб- сайті http://minfln.com.ua/currencv/mb/archive/, якщо інші джерела визначення курсу іноземних валют не зазначені в додатках до цього договору. Оплата товару, який постачається на умовах попередньої оплати, здійснюється покупцем на підставі рахунку на оплату, сформованого постачальником, з врахуванням умов пунктів 3.1. та 3.2. договору. Термін дії рахунку на оплату складає 3 (три) банківських дні, включаючи дату його оформлення, якщо інше не буде погоджено сторонами. В разі порушення строків оплати, визначених рахунком на оплату, зарахування платежів здійснюється постачальником, виходячи з курсу Міжбанку, встановленого на момент надходження грошових коштів на банківській рахунок постачальника. Оплата товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього договору (п.п. 3.1.- 3.3. договору).

Пунктом 6.2. договору сторони встановили, що крім відповідальності, встановленої п. 6.1 цього договору, покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно п. 6.7 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

У п. 6.8 договору, сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п.9.2. договору).

22.03.2019 між сторонами був підписаний додаток №872/19/98/01-МД/О до договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019, відповідно до якого загальна вартість товару, що поставляється по цьому додатку становить 727600,27 грн., в тому числі ПДВ - 121266,71 грн. Оплата товару, що вказана у п. 2 цього додатку, здійснюється покупцем, виходячи із курсу іноземних валют, що вказане в п. 1 цього додатку, що постачається на умовах цього додатку, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2.-3.3. договору поставки, в наступному порядку: 100,00% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 26.03.2019. Для проведення попередньої оплати покупець отримує у постачальника Рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 (три) банківських дні, враховуючи дату його оформлення. Товар поставлений покупцю до сплати ним попередньої оплати буде вважатись поставленим на умовах відстрочення оплати. Покупець зобов`язаний оплатити такий товар в продовж 15 календарних днів з моменту його отримання за видатковою накладною, або у той же строк підписати з постачальником додаткову угоду про зміну умов придбання та оплати отриманого товару. У разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару за період від дня отримання товару покупцем та до дня його фактичної оплати.

Як вказує позивач, на виконання умов договору та додатку до нього ним було поставлено відповідачу товари на загальну суму 588500,22 грн. за видатковими накладними №21857 від 28.03.2019 на суму 267500,10 грн. та видатковою накладною №23277 від 01.04.2019 на суму 321000,12 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару згідно платіжних доручень №205 від 28.03.2019 на суму 267500,10 грн., №248 від 15.04.2019 на суму 100000,00 грн., №305 від 08.05.2019 на суму 100000,00 грн. та №417 від 21.06.2019 на суму 41000,00 грн.

Станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становила 80000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, відповідач за отриманий товар розрахувався частково у сумі 508500,22 грн. у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за отриманий товар у сумі 80000,00 грн.

Під час розгляду справи відповідачем була погашена заборгованість за поставлений товар, відповідно до платіжного доручення №639 від 07.11.2019 на суму 80000,00 грн.

Позивач під час розгляду справи підтвердив сплату відповідачем заборгованості у сумі 80000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що заявлена до стягнення сума основного боргу сплачена відповідачем у повному обсязі, що підтверджується наданими доказами, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 80000,00 грн., відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 16928,35 грн. пені за порушення строків оплати товару на підставі п.6.2 договору.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-53гс15).

Пунктом 6.2. договору сторони встановили, що крім відповідальності, встановленої п. 6.1 цього договору, покупець за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок здійснено з урахуванням положень зазначених норм законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 16928,35 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 48% річних у розмірі 23414,81 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Як встановлено судом у п. 6.7 договору сторони обумовили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Перевіривши правильність нарахування 48% річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 48% річних у розмірі 23414,81 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 48% за користування товарним кредитом відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України, п.п. 4, 5 додатку №872/19/98/01-МД/О від 22.03.2019 до договору, у сумі 29905,99 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно п.п. 4 та 5 додатку №872/19/98/01-МД/О до договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019, який є невід`ємною частиною договору, товар поставлений покупцю до сплати ним попередньої оплати буде вважатись поставленим на умовах відстрочення оплати. Покупець зобов`язаний оплатити такий товар в продовж 15 календарних днів з моменту його отримання за видатковою накладною, або у той же строк підписати з постачальником додаткову угоду про зміну умов придбання та оплати отриманого товару. У разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом (користування чужими грошовими коштами) у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару за період від дня отримання товару покупцем та до дня його фактичної оплати.

Перевіривши правильність нарахування 48% річних за користування товарним кредитом, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 48% річних за користування товарним кредитом у розмірі 29905,99 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 48% річних від простроченої суми основної заборгованості, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.7 договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 23414,81 грн., 48% річних за користування товарним кредитом, відповідно до ст. 536, ч. 5 ст. 694 ЦК України та умов пунктів 4 та 5 додатку №872/19/98/01-МД/О від 22.03.2019 до договору поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 29905,99 грн., пені за договором поставки №872/19/98 від 22.03.2019 у розмірі 16928,35 грн. є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14605,50 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які стосуються вказаних витрат, суд зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України). Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 01.07.2019, укладений між Адвокатським об`єднанням "Ерідон Лігал Груп" та Малим приватним підприємством фірма "Ерідон" (клієнт), відповідно до п. 1.1 якого клієнт в порядку та на умовах, визначеним цим договором, доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту юридичну допомогу та представляти його інтерес як позивача/відповідача або третьої сторони у судових справах, які розглядаються в судах всіх юрисдикцій та рівнів з правами наданих позивачу/відповідачу або третьої сторони у відповідності до ЦПК, ГПК, КПК, КАСУ в обсязі та на умовах, визначених цим договором, з правом подавати та підписувати від імені клієнта клопотання, пояснення, заперечення та інші документи.

У п. 2.1 договору наведений обсяг правової допомоги, яку зобов`язаний надавати адвокат за вказаним договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, за надання юридичної допомоги адвокатським об`єднанням, клієнт перераховує гонорар адвоката та оплачує витрати/послуги адвокатського об`єднання відповідно до умов окремих додатків або додаткових угод, які будуть невід`ємною частиною цього договору.

25.09.2019 між сторонами був підписаний додаток 4 до договору про надання правової допомоги від 01.07.2019, відповідно до п. 2 вартість робіт/послуг, доручених клієнтом для виконання адвокатським об`єднанням становить 14605,50 грн. Згідно п. 3 додатку, клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню вартість робіт/послуг, що вказана в п. 2 цього додатку, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок адвокатського об`єднання в строк не пізніше 10 робочих днів з дати підписання сторонами цього додатку, на підставі виставленого адвокатським об`єднанням рахунку на оплату, в якості переоплати.

Відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Втім, позивачем суду не надано доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14605,50 грн. (копії платіжних документів), тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правничу допомогу у розмірі 14605,50 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" 80000,00 грн. основного боргу - закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ) на користь Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" (08143, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, 46, ) - 23414,81 грн. 48% річних від простроченої суми основної заборгованості; 29905,99 грн. 48% річних за користування товарним кредитом; 16928,35 грн. пені та 2253,74 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 14605,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Мале приватне підприємство фірма "Ерідон" (08143, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, 46, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (64871, Харківська область, Близнюківський район, с. Софіївка Перша, ).

Повне рішення підписано 16 грудня 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова