ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019 р. Справа № 914/1825/19

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

а позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства "Інтер-Галич-Фасад", м. Львів

про стягнення боргу в розмірі 59 046,04 грн. (згідно заяви про збільшення позовних вимог - 88 405,76 грн.)

Представники сторін:

від позивача: Савко Наталія Володимирівна- представник,

від відповідача: не з"явився

Представнику позивача роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. ст. 38, 42, 43 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило. Проводилася технічна фіксація судового засідання.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ:

Позов заявлено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до ПП "Інтер-Галич-Фасад" про стягнення боргу в розмірі 59 046,04 грн. (згідно заяви про збільшення позовних вимог - 88 405,76 грн.)

Ухвалою суду від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі № 914/1825/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 08.10.2019 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

В судове засідання 10.12.2019 року представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просить суд задоволити позов згідно заяви про збільшення позовних вимог.

В судове засідання 10.12.2019 р. представник відповідача не з`явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом, причини неявки в судове засідання не повідомив, вимог ухвал суду не виконав.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 79071, м. Львів, вулиця Кульпарківська,141, кв . 196.

Однак, станом на дату розгляду справи у судовому засіданні в матеріалах справи міститься повернутий поштою конверт за номером поштового відправлення 885 із копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 09.09.2019 року з адреси відповідача із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого терміну зберігання". Інші ухвали суду також направлялися за вказаною адресою і поштові конверти поверталися на адресу суду та долучені до справи.

Як зазначено у постанові КГС від 19.09.2019 року № 922/1775/16: «Посилання в касаційній скарзі на те, що рекомендовані повідомлення про невручення поштових відправлень з процесуальними документами з причин «за не запитом» та «за закінченням строків зберігання» не є доказом належного повідомлення ТОВ «Альфа» про розгляд справи, не беруться Касаційним господарським судом до уваги з огляду на те, що сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на оскарження рішення суду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу».

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення сторін про розглядуваний спір.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд у постановах від 16.05.2018р. № 910/15442/17, від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16, від 23.11.2018 у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019 у справі №922/85/18.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 10.12.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в порушення вимог підписаного сторонами договору оренди нерухомого державного майна № 141, в орендаря (відповідача) наявна заборгованість по орендній платі, у зв`язку з чим орендодавець просить стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати в сумі 73 621,20 грн., пеню в сумі 7 422,44 грн. та штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості, що становить 7 362,12 грн. (суми зазначені у відповідності до заяви про збільшення позовних вимог).

Аргументи відповідача.

Відповідач відзив на позов не подав, позовні вимоги не спростував.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (Орендодавець) та Приватним підприємством "Інтер-Галич-Фасад" (Орендар) 06.11.2017 року укладено договір оренди нерухомого державного майна № 141, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення, загальною площею 547,26 кв.м., що знаходяться на першому та другому поверхах складального відділення цеху металоконструкцій за адресою: м. Львів, вул. Городоцька,222 та перебувають на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «львівський завод збірних конструкцій».

Вартість зазначеного орендованого майна визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31.07.2017р. і становить за незалежною оцінкою 1 631 300,0 грн. (п. 1.1.Договору).

Майно передається в оренду з метою виробництва будівельних виробів (інше використання) (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, договір було укладено строком на 2 роки 364 дні та визначено що він діє з 06.11.2017 року по 05.11.2020 року включно.

Відповідно до п. 2.1. Договору Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акту приймання-передачі Майна.

На виконання умов Договору Орендодавцем передано Орендарю в строкове платне користування нерухоме державне майно відповідно до Акту приймання передачі.

Згідно з п. 3.1 договору, сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2017 року 20 778,28 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди вересень 2017 р. на індекси інфляції за жовтень та листопад 2017 року.

Відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним у наступному співвідношенні: - 70% орендної плати до Державного бюджету на рахунок, визначений Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області; - 30% на рахунок балансоутримувача.

Відповідно до п. 5.3 договору, відповідач, як орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Всупереч умовам договору, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання по сплаті орендної плати, відтак у відповідача існує заборгованість з орендної плати до Державного бюджету України. Тому, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 73 621,20 грн., пеню в сумі 7 422,44 грн. та штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості, що становить 7 362,12 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Між сторонами у справі виникло зобов`язання з приводу оренди нерухомого майна на підставі Договору оренди в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняв у користування за плату державне нерухоме майно.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одним із основних обов`язків орендаря у зобов`язанні з оренди майна є своєчасне та у повному обсязі внесення орендної плати. Такий обов`язок визначається також частиною 3 статті 18, частиною 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтею 286 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов договору оренди та основним обов`язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до пункту 5.3 Договору оренди орендар зобов`язувався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв у користування майно, проте у порушення умов пунктів 5.3 та 3.6 Договору оренди не проводив оплати за користування ним, вимога позивача про стягнення з відповідача 73 621,20 грн. заборгованості по орендній платі є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Пунктом 3.7. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 7 422,44 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3.8 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості, який підлягає задоволенню в розмірі 7 362,12 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення в сумі стягнення заборгованості в сумі 88 405,76 грн, з яких: 73 621,20 грн. - орендної плати, 7 422,44 грн. - пені, 7 362,12 грн. штрафу.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 1 921,00 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях до Приватного підприємства "Інтер-Галич-Фасад" про стягнення заборгованості в розмірі 88 405,76 грн. - задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Інтер-Галич-Фасад" (79071, м. Львів, вулиця Кульпарківська,141, кв. 196, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) - 88 405,76 грн. заборгованості, з яких: 73 621,20 грн. боргу, 7 422,44 грн. - пені, 7 362,12 грн. штрафу, а також судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

3. Наказ видати в порядку ст. 327 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено « 12» грудня 2019 р.

Суддя Горецька З. В.