ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2019м. ДніпроСправа № 904/4392/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ", м. Дніпро

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ФІРМА "АГРОСТАР", м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО", м. Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, м. Дніпро

про визнання права власності на рухоме майно та зняття арешту.

Представники:

від позивача: Кузьменко В.С., довіреність № б/н від 06.03.2019 року, адвокат;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ФІРМА "АГРОСТАР", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО", в якій просить суд:

- визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ" право власності на фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 ;

- зняти арешт накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем в рамках виконавчого провадження від 03.08.2018 року № 56921403 на фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, прим. 50, кім. 309), та призначено підготовче судове засідання на 29.10.2019 року о 10:00 год.

10.10.2019 року від відповідача-2 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 1/А/С від 07.10.2019 року про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Черкаської області або Апеляційному суду Черкаської області, або Черкаському окружному адміністративному суду.

Відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2019 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено та підготовче судове засідання, яке відбудеться 29.10.2019 року о 10:00 год. проводити у режимі відеоконференції за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО".

18.10.2019 року від відповідача-2 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № 40/А/С від 14.10.2019 року.

У підготовче судове засідання 29.10.2019 року представники відповідача-1 та третьої особи не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2019 року підготовче судове засідання в режимі відеоконференції відкладено до 12.11.2019 року о 14:30 год.

05.11.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву вих. № б/н від 01.11.2019 року.

05.11.2019 року від відповідача-1 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № б/н від 04.11.2019 року про визнання позову.

11.11.2019 року електронною поштою від відповідача-2 до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 85/А/С від 10.11.2019 року.

У підготовче судове засідання 12.11.2019 року представники відповідача-1 та третьої особи не з`явились.

У підготовчому судовому засіданні 12.11.2019 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.11.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.12.2019 року о 14:30 год.

Представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, але були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями № 313 та № 577.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

В судовому засіданні 10.12.2019 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 319, 321, 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить суд визнати право власності на майно та зняти арешт.

Позивач вважає, що арештом майна, порушено право власності, користування та розпорядження майном останнього.

Позиція відповідача-1.

Відповідач-1 визнає позов, в обґрунтування чого надає заяву про визнання позову, в якій викладає свою позицію щодо того, що спірне майно дійсно належить ТОВ "ЦУКОРПРОМ".

Позиція відповідача-2.

Заперечення відповідача-2 викладені письмово у відзиві на позов (№ 40/А/С від 14.10.2019; а.с. 43-46). З якого вбачається, що позивачем необґрунтовано та не підтверджено позовні вимоги, адже під час проведення виконавчих дій, щодо виконання наказу від 24.07.2018 встановлено, що відповідачу-1 на праві власності належить спірне рухоме майно.

Так, підтвердження права власності на спірне майно міститься в матеріалах справи, а саме акти прийому-передачі майна № АС/2/30 та АС/2/28 (автотранспортні засоби) від 16.11.2017, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 та САО № 055140. Доказів в підтвердження скасування проведених реєстрацій спірних транспортних засобів за ТОВ "СФ АГРОСТАР" не надано.

Відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Однак, Позивачем та Відповідачем-1 не надано доказів виконання вказаного порядку ні в 2017, ні в 2018.

Крім того, відповідно до інформації Територіального сервісного центру власником спірного майна є саме Відповідач-1, що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів.

За таких обставин, відповідач-2 вважає, що позивачем у справі належними та допустимими доказами не доведено наявності у останнього права власності на спірне майно зокрема на час накладення арешту, відтак не доведено та не підтверджено порушення права позивача за захистом з яким позивач звернувся до суду та не спростовано підставність на правомірність накладеного арешту згідно постанови від 16.08.2018 Приватного виконавця Сивокозова О.М., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження 56921403.

Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 10.11.2019 ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ФІРМА "АГРОСТАР" не є учасником (засновником) ТОВ "ЦУКОРПРОМ".

Разом з тим, бухгалтерська довідка від 01.11.2019, яка надана позивачем про облік на балансі останнього вказаної техніки, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує право власності, адже облік на балансі не є підставою та підтвердженням виникнення права власності на спірне рухоме майно.

Слід також зазначити, щодо визнання позову відповідачем-1.

Так, відповідач-2 не вбачає підстав для його (визнання позову) прийняття, оскільки відповідачем-1 не наведено обставин, за яких визнання позову по суті є законним а тому прийнятним. Також, до заяви про визнання позову не додано жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин, в силу яких заява про визнання позову заслуговує на її прийняття судом в порядку ст. 191 ГПК України.

Зважаючи на викладену позицію відповідача-2, рухоме майно арештоване на законних підставах та право власності на яке зареєстроване у визначеному законом порядку за відповідачем-1.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Предметом доказування у даній справі є встановлення належності позивачеві права власності на фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та на вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: акт прийому-передачі майна № АС/2/30 від 16.11.2017 від ТОВ "СФ "АГРОСТАР" до статутного капіталу ТОВ „ЦУКОРПРОМ" фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; акт прийому-передачі майна № АС/2/28 від 16.11.2017 від ТОВ "СФ "АГРОСТАР" до статутного капіталу ТОВ "ЦУКОРПРОМ" вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Доказами, якими відповідач-2 спростовує позовні вимоги є: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серія № НОМЕР_6 ) фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (серія № НОМЕР_7 ) вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 . Дані транспортні засоби зареєстровані за ТОВ "СФ "АГРОСТАР" та належать на праві власності.

Як встановлено матеріалами справи, 24.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "СФ "АГРОСТАР" (далі - відповідач-1) подало заяву позивачу про вступ до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ".

24.10.2017 відбулись загальні збори Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "СФ "АГРОСТАР" про, що складено протокол № 24-10/2017 від 24.10.2017 та прийнято рішення про вступ ТОВ "СФ "АГРОСТАР" до складу учасників ТОВ "ЦУКОРПРОМ" та передання в якості внеску до статутного капіталу ТОВ "ЦУКОРПРОМ" належне товариству на праві власності, зокрема й рухоме майно.

Рішенням учасників ТОВ "ЦУКОРПРОМ", що оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ЦУКОРПРОМ" №25/10/2017ДКП від 25.10.2017 вирішено включити ТОВ "СФ "АГРОСТАР" до складу учасників товариства та збільшити статутний капітал за рахунок внеску від ТОВ "СФ "АГРОСТАР", зокрема й рухомим майном.

У свою чергу 16.11.2017 вищезазначеними актами прийому-передачі майна передано від ТОВ "СФ "АГРОСТАР" до статутного капіталу ТОВ "ЦУКОРПРОМ" спірне рухоме майно.

Натомість, після передання вказаного рухомого майна до статутного капіталу ТОВ "ЦУКОРПРОМ", не маючи на них права власності ТОВ "СФ "АПРОСТАР" продовжило користуватися зазначеним майном і реєстрація транспортних засобів залишилася за ТОВ "СФ "АГРОСТАР".

03.08.2018 в рамках виконавчого провадження №56921403 відкритим приватним виконавцем Сивокозовим О.М. накладено арешт на все майно ТОВ "СФ "АГРОСТАР", про що свідчить постанова від 03.08.2018 про арешт майна, а також постанова про розшук майна від 16.08.2019. І

Оскільки за даними сервісного центру МВС зазначені причепи зареєстровано за ТОВ "СФ "АГРОСТАР", на них розповсюджується арешт. І

Як зазначено у позовній заяві, 23.08.2019 працівниками поліції на патрульному посту вилучено вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

За твердженням позивача, 23 січня 2019 останній дізнався, що в рамках виконавчого провадження, де ТОВ "ЦУКОРПРОМ" не є боржником, накладено арешт на майно, що на праві власності належить ТОВ "ЦУКОРПРОМ".

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач посилається на те, що арешт накладено на майно, яке належить ТОВ "ЦУКОРПРОМ" на підставі актів прийому-передачі майна на які позивач посилається як на правовстановлюючі документи на підставі яких він володіє транспортними засобами, що не є боржником у виконавчому провадженні, чим порушується його право власності.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання визнання права власності на рухоме майно та наявності чи відсутності підстав для зняття арешту з майна.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об`єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 115 Цивільного кодексу України Господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

За приписами частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В супереч викладеним вище нормам, позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначеного рухомого майна, а саме останній обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки на дане майно накладено арешт, оскільки за даними сервісного центру МВС зазначені причепи зареєстровано за ТОВ "СФ "АГРОСТАР", на них розповсюджується арешт.

При цьому, в актах приймання-передачі майна передбачено, що право власності на майно переходить з моменту підписання акту прийому-передачі майна.

Тобто, спірне рухоме майно належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ЦУКОРПРОМ".

Згідно із частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Натомість, після передання вказаного рухомого майна до статутного капіталу ТОВ "ЦУКОРПРОМ", не маючи на них права власності ТОВ "СФ "АГРОСТАР" продовжило користуватися зазначеним майном і реєстрація транспортних засобів залишилася за ТОВ "СФ "АГРОСТАР".

Враховуючи ту обставину, що право власності на майно переходить з моменту підписання актів прийому-передачі майна, власником майна є ТОВ "ЦУКОРПРОМ".

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Отже, на підтвердження наявності у Позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях ЗУ "Про дорожній рух" та Порядку, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Закон України "Про дорожній рух" визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 34 ЗУ "Про дорожній рух" державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Згідно з пунктом 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Крім того, відповідно до пункту 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем та відповідачем-1 було складено та підписано акти приймання-передачі майна, а отже дана дія прирівнюється до договору купівлі-продажу за яким позивач набув право власності на транспортний засіб.

Отже, даний позов про визнання права власності є спеціальним речово-правовим засобом захисту права власності.

Приписами статті 34 Закону України "Про дорожній рух" та Порядку регулюються та встановлюються обов`язки продавців та покупців транспортних засобів, зокрема, щодо зняття з реєстраційного обліку, реєстрації транспортного засобу, тощо.

Однак, реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не пов`язується із набуттям особою права власності на нього.

При цьому, в розумінні статті 334 ЦК України, позивач набув право власності на спірний транспортний засіб з передбаченої законом підстави, зокрема, як укладення договору купівлі-продажу спірного майна, а документами, що підтверджують правомірність придбання позивачем оспорюваних транспортних засобів є оформлені в установленому порядку акти приймання-передачі майна від 16.11.2017.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, судом встановлено, що позивач правомірно набув право власності на фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Крім вказаного судом враховано наступне.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - ЗУ "Про виконавче провадження") виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 ЗУ "Про виконавче провадження").

Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

В матеріалах справи наявні Акти приймання-передачі майна від 16.11.2017, на які позивач посилається як на підставу набуття права власності на спірні транспортні засоби, в розумінні статті 334 ЦК України.

Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок і умови зняття арешту з майна встановлено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема приписами ч.5 ст.59 Закону України визначено: у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що пред`явлення позову про звільнення майна з-під арешту є одним із способів захисту права власності особи від незаконних посягань на майно, який застосовується у випадку, коли особа, яка вважає себе власником спірного майна, не може здійснювати свої правомочності власника через те, що майно було арештоване виконавцем, тобто, коли є спір про право.

Заперечення Відповідача - 2 судом не приймаються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а також спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання права власності на: фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 та зняття арешту накладеного приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження від 03.08.2018 року № 56921403 на вищевказане майно підлягає задоволенню що відповідно тягне за собою зняття арешту накладеного приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем в рамках виконавчого провадження від 03.08.2018 року № 56921403 з вказаного вище майна.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно п.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Спір виник внаслідок нездійснення реєстрації зміни власника транспортних засобів після їх передачі до статутного фонду позивача.

Як зазначено судом вище, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників. Отже винними у виникненні спору є позивач та відповідач -1.

За таких обставин судові витрати покладаються на Позивача та Відповідача-1 в рівних частинах.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" (49000, м. Дніпро, вул. Гусенко, буд. 50, ) право власності на:

- фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ;

- вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Зняти арешт накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем в рамках виконавчого провадження від 03.08.2018 року № 56921403 на:

- фургон малотоннажний-В, марки ІЖ-2717, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2004 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ;

- вантажний самоскид, марки МАЗ-5551, державний номер НОМЕР_3 , бежевого кольору, 1993 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА ФІРМА "АГРОСТАР" (49005, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 12, кім. 14, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКРОПРОМ", (49000, м. Дніпро, вул. Гусенко, буд. 50, ) судовий збір у сумі 1 921,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2019

Суддя В.Г. Бєлік