ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/3123/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

розглянувши справу №916/3123/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8А; )

До відповідача: Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03150, м. Київ - 150, вул. Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; )

про стягнення 175095,12 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 8, ч. 2, 5 ст. 252 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Встановив: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" про стягнення 175095,12 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №ОД/НХ-19-222/НЮ від 27 травня 2019 року та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 171708,00 грн., пені у розмірі 2879,05 грн., 3% річних у розмірі 508,07 грн.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, позивачем було надано клопотання вх. № ГСОО 21640/19 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" просило суд справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" до Акціонерного товариства „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" про стягнення 175095,12 грн. розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.10.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" від 21.10.2019р. вх. № ГСОО 21604/19 - задоволено. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

09.12.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд визнати причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву поважною, прийняти відзив на позовну заяву, позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 171708,00 грн. основного боргу та в решті позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

27 травня 2019р. між Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" (постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-19-222/НЮ (надалі - Договір), за умовами якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - товар), які зазначені у специфікації (Додаток №1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, зазначених у договорі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, кількість та асортимент товару визначається у Специфікації (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно до п. 4.1. Договору, постачальник гарантує якість та надійність товару, що постачається, на протязі строку, який передбачено технічними умовами та стандартами на даний товар. Гарантійний строк експлуатації - 12 місяців.

Відповідно до п. 5.1. Договору, товар має бути поставлений на підставі письмових заявок впродовж 20 календарних днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: +47; електронною поштою: ; листом за адресю: 69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса,8 А) постачальником у кількості, визначеній у заявці. Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений замовнику впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки замовника.

Згідно до п. 6.4. Договору, загальна сума по договору 317700,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 52950,00 грн.

Відповідно до п. 7.2. Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються замовником протягом 30 банківських днів з дати поставки товару, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по постачанню товару, який підлягає оплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Згідно до п. 11.1. Договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим Договором.

Умовами п. 11.2. Договору визначено, що замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі порушення троків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Позивачем на виконання умов укладеного договору на користь відповідача було здійснено поставку товару відповідно до видаткової накладної №730.1 від 30.07.2019р. на суму 171708,00 грн., проте відповідачем оплату вартості отриманого товару здійснено не було.

Відповідно до приписів п. 7.2. Договору, оплата за товар повинна була відбутись до 10.09.2019р.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань, позивачем було здійснено нарахування пені за період з 11.09.2019р. по 16.10.2019р. на суму боргу 171708,00 грн., борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 2879,05 грн. Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 11.09.2019р. по 16.10.2019р. на суму боргу 171708,00 грн., борг зі сплати 3% річних становить грошову суму у розмірі 508,07 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №ОД/НХ-19-222/НЮ від 27 травня 2019 року та направлено на стягнення заборгованості у розмірі 171708,00 грн., пені у розмірі 2879,05 грн., 3% річних у розмірі 508,07 грн.

Надаючи заперечення щодо позову, відповідачем було зазначено суду, що він не погоджується з розрахунком штрафних санкцій позивача, з посиланням на п. 7.2. Договору та вказано суду, що позивачем не надано підтвердження реєстрації податкової накладної у ЄРПН, з огляду на положення ст. 74 ГПК України. Та на підставі наведеного, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є безпідставним та необґрунтованим.

Також відповідачем було зазначено суду, що сума до стягнення у розмірі 2500,00 грн. за надання професійної правничої допомоги, не є співмірною зі складністю справи, з обсягом наданих адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що правовідносини між Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" виникли на підставі укладеного між ними 27 травня 2019р. договору поставки №ОД/НХ-19-222/НЮ.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Акціонерним товариством „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" прийнятих на себе зобов`язань за умовами договору поставки №ОД/НХ-19-222/НЮ від 27 травня 2019р. щодо сплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та не спростовано з боку відповідача, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 171708,00 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені за період з 11.09.2019р. по 16.10.2019р. на суму боргу 171708,00 грн., борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 2879,05 грн. Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 2879,05 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення пені - правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 11.09.2019р. по 16.10.2019р. на суму боргу 171708,00 грн., борг зі сплати 3% річних становить грошову суму у розмірі 508,07 грн. Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних у розмірі 508,07 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення 3% річних - правомірними.

Щодо заперечень відповідача, що були наведені ним у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку замовника здійснити оплату у строк 10 календарних днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну дату, або чітко визначений період у часі. Обов`язок постачальника з реєстрації податкової накладної вважається виконаним в момент підписання складеної накладної до реєстру податкових накладних.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

З настанням відкладальної обставини виникають права та обов`язки, а з умов договору випливає, що реєстрації відповідної податкової накладної породжує обов`язок саме для замовника та таким договором.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як встановлено судом, 01 вересня 2019р. між Хілько А.С. - адвокат та Товариством з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" - клієнт було укладено Договір №85 про надання правової допомоги. Також, в матеріалах справи міститься детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги від 16.09.2019р.

В підтвердження надання та оплати за надані адвокатом послуги, у сумі 2500,00 грн. позивачем було надано платіжне доручення №7094 від 16.10.2019р. на суму 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, господарський суд вважає, що сплачені позивачем Адвокату Хілько А.С. 2500,00 грн. в якості витрат на правову допомогу у №916/3123/19 підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 1921,00 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства „Українська залізниця" (03150, м. Київ - 150, вул. Тверська, 5; ) в особі Регіональної філії „Одеська залізниця" Акціонерного товариства „Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Машинобудівний Завод „Квік" (69123, м. Запоріжжя, вул. Василя Стуса, 8А; ) основний борг у розмірі 171708 (сто сімдесят одну тисячу сімсот вісім) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 508 (п`ятсот вісім) грн. 07 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко