ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/281/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Injoit LTD

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 (судді: Россолов В. В., Гетьман Р. А., Хачатрян В. С.) і рішення Господарського суду Харківської області від 28.05.2019 (суддя Бринцев О. В.) у справі

за позовом Injoit LTD (Англія)

до Фізичної особи - підприємця Іванова Андрія Васильовича

про стягнення 10 360, 00 доларів США (290 428, 18 грн)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У лютому 2019 року Injoit LTD (компанія, зареєстрована в Англії та Уельсі за № 7150135) (далі - Injoit LTD; товариство) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) Іванова А. В. про стягнення безпідставно одержаних коштів у сумі 10 360 доларів США.

1.2. Позовні вимоги з посиланням на положення статті 1212 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що 07.06.2018, 20.06.2018 і 29.06.2018 згідно з банківської виписки, Injoit LTD на розрахунковий рахунок ФОП Іванова А. В. перерахувало грошові кошти за відсутності документів на підтвердження виконання робіт відповідачем на спірну суму.

При цьому, позивач зазначав, що ФОП Іванов А. В. направив Injoit LTD заяву про розірвання контракту, укладеного між сторонами з 01.06.2018.

Листи товариства про повернення помилково перерахованих грошових коштів залишені відповідачем без відповіді і задоволення, що стало підставою для звернення до суду.

1.3. У відзиві на позову заяву ФОП Іванов А. В. просив відмовити у її задоволенні, наголошуючи, що з квітня 2016 року він надавав товариству послуги з програмування, що підтверджується інвойсами, виписками з особового рахунку ФОП Іванова А. В., якими підтверджується оплата складених інвойсів, а також актами про надані послуги. Зазначене свідчить про довготривалі правовідносини між сторонами.

26.05.2018 ФОП Іванов А. В. прийняв рішення про припинення господарських відносин з Injoit LTD з 01.06.2018 у зв`язку з чим направив позивачеві відповідну заяву з проханням провести оплату за відпрацьований час, що і було підставою для перерахування позивачем 3 700 доларів США згідно з інвойсом від 22.05.2018 № 5.

Крім того, на прохання Injoit LTD, протягом червня 2018 року ФОП Іванов А. В. надав послуги з програмування, що стало підставою для сплати грошових коштів згідно з відповідними інвойсами.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.05.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2019, у задоволенні позову відмовлено, через недоведеність позивачем його вимог.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 і рішенням Господарського суду Харківської області від 28.05.2019, Injoit LTD у касаційній скарзі просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального права, а саме статті 1212 Цивільного кодексу України і процесуального права, а саме статей 77-79 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає, що жодними допустимими і достовірними доказами не доведено наявність контракту № INJ01/04/16, укладеного між сторонами, який би діяв на час перерахування позивачем спірної суми у період з 07.06.2018 по 29.06.2018.

Заявник касаційної скарги акцентував, що оригінали письмових доказів, на які посилався суд першої інстанції, відповідач суду не надавав, а представник позивача, у свою чергу, наполягав, що подані копії письмових доказів (актів виконаних робіт та інвойсів) викликають сумнів відповідності їх оригіналу, отже є підробленими. На переконання скаржника, суд першої інстанції не повинен був брати такі докази до уваги, а суд апеляційної інстанції зазначене залишив поза увагою. Суди взяли до уваги докази, які позивач не визнає.

Крім того, скаржник зауважує, що наявність договірних відносин між позивачем і відповідачем у період з 2016 року по 07.06.2018 не була предметом спору і предметом доказування, а у позовній заяві чітко зазначено період за який відповідач безпідставно отримав кошти у сумі 10 360 доларів США, а саме з 07.06.2018 по 29.06.2018 і саме цей період і зазначена позивачем сума є предметом спору.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Іванов А. В. просить відмовити у її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, наголошуючи, що існування між сторонами договірних відносин починаючи з квітня 2016 року по липень 2018 року підтверджуються наявними у матеріалах справи інвойсами за 2016-2018 роки, виписками з особового рахунку ФОП Іванова А. В., що підтверджують оплату складених інвойсів та актами про надані послуги, які з боку Injoit LTD підписано директором товариства Філатовим Тарасом.

Крім того маючи сумніви у справжності доказів представник позивача мав можливість заявити клопотання про проведення експертизи, проте зазначеним правом не скористався, а посилання у касаційній скарзі на залишення судами поза увагою заявлене представником позивача клопотання про дослідження та огляд оригіналів письмових доказів не відповідають дійсності, оскільки таке клопотання представник позивача не заявляв.

Також ФОП Іванов А. В. вважає безпідставними доводи скаржника, що суди вийшли за межі позовних вимог, акцентуючи на правовій позиції, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду у справі № 910/9072/17 і № 904/10123/17.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувані у справі судові рішення, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимога Injoit LTD про стягнення з ФОП Іванова А. В. безпідставно одержаних коштів у сумі 10 360 доларів США на підставі статті 1212 Цивільного кодекс України.

4.3. За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

4.4. Згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, на підставі якої позивачем заявлені позовні вимоги, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 цього Кодексу дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

4.5. Суди попередніх інстанцій установили, що зі змісту наявних у матеріалах справи актів виконаних послуг, інвойсів і виписок з особового рахунку ФОП Іванова А. В., відкритого у ПАТ "ОТП Банк", убачається, що починаючи з квітня 2016 року по червень 2018 ФОП Іванов А. В. надавав послуги з програмування, які приймались та оплачувались Injoit LTD з визначенням підстав перерахування коштів - оплата послуг за контрактом від 01.04.2016.

Суди попередніх інстанцій установили, а Injoit LTD не спростував надання відповідачем послуг за контрактом від 01.04.2016.

Більш того, у позовній заяві Injoit LTD в обґрунтування своїх доводів щодо безпідставності перерахування ним грошових коштів 07.06.2018, 20.06.2018 і 29.06.2018 ФОП Іванову В.А. зазначило про надіслання відповідачем листа про розірвання з 01.06.2018 в односторонньому порядку контракту від 01.04.2016.

4.6. Суди також установили, що Injoit LTD перерахувало ФОП Іванову А. В. 3 700,00 доларів США (номер операції платника RB107068BEHOXIC) із зазначенням підстави перерахування - оплата за інвойс від 22.05.2018, контракт від 01.04.2016; 2 960,00 доларів США (номер операції платника RBD20068AKFOY680) із зазначенням підстави перерахування - оплата за контрактом з Injoit LTD; 3 700,00 доларів США (номер операції платника RBD290688YGHWNWG) із зазначенням підстави перерахування - оплата за контрактом від 01.04.2016.

Отже, як установили суди, при проведенні платежів Injoit LTD визначалась підстава для проведення оплати - контракт від 01.04.2016 та інвойс від 22.05.2018.

При цьому, зі змісту інвойсів від 22.05.2018 № 5, від 01.06.2018 № 6 і від 28.06.2018 № 7 убачається, що виставлені суми є платою за надані ФОП Івановим А. В. послуги Injoit LTD з програмування (комп`ютерне програмування, консультування з питань інформатизації, аналіз потреб замовника, планування і проектування інтегрованих комп`ютерних схем).

Суди установили, що зазначена у цих інвойсах вартість наданих послуг повністю відповідає сумам, сплаченим Injoit LTD за номерами операцій платника RB107068BEHOXIC, RBD20068AKFOY680, RBD290688YGHWNWG, про повернення яких він звернувся до суду з відпвоідним позовом.

4.7. Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 631 Цивільного кодексу України та частини 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17, аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України, частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним.

Отже, доводи Injoit LTD про надіслання ФОП Івановим А. В. заяви від 25.05.2018 про розірвання контракту з 01.06.2018 не свідчить про ненадання у подальшому ним послуг, які підлягали оплаті, що було доведено ФОП Івановим А. В. та не спростовано Injoit LTD.

4.8. За змістом частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Статтею 91 цього Кодексу передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 76-78 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, здійснюючи розгляд справи суди попередніх інстанцій установивши обставини на підставі наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшли висновку, що перерахування Injoit LTD 3 700,00 доларів США (номер операції платника RB107068BEHOXIC), 2 960,00 доларів США (номер операції платника RBD20068AKFOY680), 3 700,00 доларів США (номер операції платника RBD290688YGHWNWG) здійснювалось як оплата за надані ФОП Івановим А. В. послуги і є підтвердженням прийняття таких послуг, що виключає кваліфікацію отримання відповідачем грошових коштів безпідставно, а отже і свідчить про відсутність правових підставі для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України у цьому випадку.

При цьому суди попередніх інстанцій зазначили, що наявність правовідносин між сторонами з надання послуг підтверджено іншими доказами в їх сукупності, зокрема інформацією Injoit LTD щодо проведення платежів, яка надавалась банківською установою, клієнтом якої є позивач; актами виконаних послуг, інвойсами; випискою з особового рахунку ФОП Іванова А. В., відкритому у ПАТ "ОТП Банк", а також наявністю підпису директора Injoit LTD Тараса Філатова на актах виконаних робіт.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.2. Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частини 1, 2 статті 304 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.4. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 і рішення Господарського суду Харківської області від 28.05.2019 у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не має.

5.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, не спростовують встановлених судами обставин, зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів у справі та свідчать про незгоду скаржника із судовими рішеннями.

6. Розподіл судових витрат

5.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Injoit LTD залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.08.2019 і рішення Господарського суду Харківської області від 28.05.2019 у справі № 922/281/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак