УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ

16.12.2019Справа № 910/17433/19
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши позовну заяву

за позовом: 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2 ,

3. ОСОБА_3 ,

4. ОСОБА_4

до: 1. Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест»,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріо Фін»

про застосування наслідків нікчемних правочинів та визнання правочинів недійсними,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріо Фін» про застосування наслідків нікчемних правочинів та визнання правочинів недійсними.

У вказаному позові позивачами викладено такі вимоги:

1) Застосувати наслідки недійсності нікчемного договору факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 20.02.2019 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест».

2) Застосувати наслідки недійсності нікчемного договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 20.02.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 874, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест».

3) Застосувати наслідки недійсності нікчемного договору факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 30.04.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін».

4) Застосувати наслідки недійсності нікчемного договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.04.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2097, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін».

5) Визнати недійсним договір факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 20.02.2019 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест».

6) Визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 20.02.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 874, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест».

7) Визнати недійсним договір факторингу (відступлення права грошової вимоги) від 30.04.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін».

8) Визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 30.04.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2097, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Наталією Михайлівною, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Реверс Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріо Фін».

В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що вони були позбавлені права власності на своє майно (квартири) через дії відповідачів, вчинені на підставі договорів факторингу та договорів відступлення права вимоги від 20.02.2019 та 30.04.2019.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Зі змісту вказаного позову вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду за захистом своїх особистих майнових прав (права приватної власності) як фізичні особи - громадяни, а не як фізичні особи-підприємці, а наявний між сторонами спір виник не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин сторін спору та їх суб`єктного складу, суд дійшов висновку, що цей спір не відповідає ознакам спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, тому права позивачів не підлягають судовому захисту у господарському суді, а подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За змістом положень статей 2 та 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд зазначає, що згаданий спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Отже, з огляду на зазначене вище, господарський суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимоги частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз`яснює позивачам, що поданий на розгляд суду спір за суб`єктним складом сторін та характером правовідносин підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Поряд з викладеним суд звертає увагу, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, наявні правові підставі для повернення позивачам сплаченого судового збору у разі їх звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись статтею 175, статтями 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відкритті провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 16.12.2019 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня підписання ухвали.

Суддя Т. Ю. Трофименко