РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2019Справа № 910/3421/13

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест»
до1. Приватного підприємства «Ерідан» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСЕПТ-БУД» 4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» 5. ОСОБА_1
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача1. Відкритого акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» 2. Підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтранс»
прозвернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09.06.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі за номером 5323, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008 у розмірі 2 621 757,97 грн.
за зустрічним позовомПриватного підприємства «Ерідан»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачаПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна
провизнання недійсним договору іпотеки від 09.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 5323
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» 2. Приватного підприємства «Ерідан»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачівПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна
про визнання недійсним договору іпотеки від 09.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 5323
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Буд»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» 2. Приватного підприємства «Ерідан»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачівПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна
провизнання недійсним договору іпотеки від 09.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за номером 5323
Головуючий суддя Босий В.П.

Судді Сівакова В.В.

Підченко Ю.О.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» (надалі - ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Ерідан» (надалі - ПП «Ерідан») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані існуванням підстав для звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості ПП «Ерідан» у розмірі 2 621 757,97 грн. як боржника за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк» та ПП «Ерідан», на предмет іпотеки, а саме на нежилі приміщення шостого та сьомого поверхів загальною площею 1 019,80 кв.м, що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрущенка, 4-Г в м. Києві загальною площею 4 483,80 кв.м, які належать ПП «Ерідан» на підставі рішення господарського суду рівненської області від 13.05.2009 та зареєстрованого у Київському БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.09.2009 та записаного в реєстрову книгу №196п-60 за реєстровим №9676-п.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2013 порушено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Заперечуючи проти позовних вимог, ПП «Ерідан» у відзиві на позовну заяву вказувало на те, що заборгованість за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008 повністю відсутня, а договір іпотеки від 09.06.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за номером 5323, є недійсним.

Розгляд справи №910/3421/13 по суті первісних позовних вимог неодноразово відкладався та зупинявся ухвалами господарського суду.

30.07.2013 ПП «Ерідан» звернулося до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» про визнання недійсним договору від 09.06.2010, який був прийняти судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги ПП «Ерідан» обґрунтовані допущеними порушеннями під час укладання спірного договору, оскільки предметом іпотеки за таким договором було майно не виділене в натурі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» (надалі - ТОВ «Фортінбрас»), Товариство з обмеженою відповідальністю «АКСЕПТ-БУД» (надалі - ТОВ «АКСЕПТ-БУД») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» (надалі - ТОВ «Агроінвест Консалтинг») в якості співвідповідачів за первісним позовом.

14.07.2015 представником ТОВ «Фортінбрас» до канцелярії суду було подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» про визнання недійсним договору від 09.06.2010, позовні вимоги якого обґрунтовані тим, що оскільки станом на момент його укладання спірний об`єкт нерухомості не був введений в експлуатацію, укладення такого договору іпотеки відбулося з порушенням приписів Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2015 вказану зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Також 06.08.2015 представником ТОВ «АКСЕПТ-БУД» до канцелярії суду подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» про визнання недійсним договору від 09.06.2010, позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент передачі майна в іпотеку предмет іпотеки за таким договором не був виділений в натурі як окремий об`єкт нерухомості, а договір іпотеки укладено без згоди співвласників на передачу майна в іпотеку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 зустрічну позовну заяву ТОВ «АКСЕПТ-БУД» прийнято до спільного розгляду у справі №910/3421/13.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 за ініціативою суду залучено до участі у справі №910/3421/13 в якості відповідача-5 за первісним позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 залучено до участі у справі №910/3421/13 Підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтранс» в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом.

Отже, провадження у справі №910/3421/13 здійснювалося за первісними позовними вимогами ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» до ПП «Ерідан», ТОВ «Фортінбрас», ТОВ «АКСЕПТ-БУД», ТОВ «Агроінвест Консалтинг» та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09.06.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрованим в реєстрі за номером 5323, а також за трьома зустрічними позовами ПП «Ерідан», ТОВ «Фортінбрас», ТОВ «АКСЕПТ-БУД» до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору іпотеки від 09.06.2010, реєстровий номер 5323.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», розгляд справи №910/3421/13 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання.

22.03.2018 представником ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» до канцелярії суду було відзив на зустрічні позовні заяви, в якому позивач за первісним позовом проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував повністю з огляду на те, що на дату укладення оспорюваного договору ПП «Ерідан» був єдиним власником спірного майна, відтак могло розпоряджатися таким майном на власний розсуд. Також у поданому відзиві представником ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності для позовних вимог ТОВ «Акцепт-Буд».

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/2181 від 18.12.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відпусткою судді Яковенко А.В.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/3421/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: Пінчук В.І. (Головуючий), судді Сівакова В.В., Підченко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 задоволено самовідвід судді Пінчука В.І., справу №910/3421/13 передано уповноваженій особі для вирішення питання щодо автоматизованого розподілу справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2018 справу №910/3421/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: Босий В.П. (Головуючий), судді Сівакова В.В., Підченко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2019 вказану справу прийнято до свого провадження колегією суддів та призначено у справі підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 клопотання ПП «Ерідан» про закриття провадження у справі за первісним позовом задоволено, провадження у справі №910/3421/13 за первісним позовом ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» до ПП «Ерідан», ТОВ «Фортінбрас», ТОВ «АКСЕПТ-БУД», ТОВ «Агроінвест Консалтинг» та ОСОБА_1 , треті особи - ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та Підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтранс», про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито; провадження у справі №910/3421/13 за зустрічним позовом ПП «Ерідан» до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мінюкова-Кручина Тетяна Павлівна, про визнання недійсним договору іпотеки закрито; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/3421/13 залишено без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 у справі №910/3421/13 змінено, виклавши її резолютивну частину в такій редакції: « 1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» задовольнити частково. 2. Пункти 1, 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2019 у справі №910/3421/13 змінити, виклавши їх у такій редакції: « 1. Клопотання Приватного підприємства «Ерідан» про закриття провадження у справі за первісним позовом залишити без розгляду. 2. Провадження у справі №910/3421/13 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» до Приватного підприємства «Ерідан» про звернення стягнення на предмет іпотеки закрити. 3. Матеріали справи №910/3421/13 повернути до Господарського суду міста Києва.».

Розгляд справи по суті неодноразово відкладався на підставі ст. 77 та 183 Господарського процесуального кодексу України з метою надання учасникам судового процесу можливості реалізувати свої права.

Щодо строку розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти України»).

У рішеннях по справах «Олександр Шевченко проти України» та «Айбабін проти України» Європейський суд з прав людини нагадує, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Судом враховано, що оскільки у даній справі призначалися та проводилися судові експертизи, було об`єднано в одне провадження первісний та три зустрічні позови, матеріали справи неодноразово направлялися до судів апеляційної та касаційної інстанції у зв`язку з оскарженням учасниками справи проміжних ухвал, відбувалися зміни у складі суду як під час підготовчого провадження, так і після призначення справи до розгляду по суті, розгляд справи №910/3421/13 здійснювався судом в межах розумних строків.

Під час розгляду даного спору учасниками справи подавались заяви та клопотання, які були розглянуті судом та за наслідками такого розгляду були постановлені відповідні ухвали суду (оформлені окремими документами та такі, що постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколів судових засідань).

Представник позивача за первісним позовом в судове засідання 03.12.2019 з`явився, надав пояснення по суті спору, первісні позовні вимоги підтримав повністю, проти задоволення зустрічних позовів заперечував.

Представники позивачів за зустрічними позовами в судове засідання з`явилися, свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю, проти задоволення первісних позовних вимог заперечували.

З огляду на те, що в матеріалах справи наявні докази вжиття всіх можливих заходів для належного повідомлення всіх учасників справи про розгляд даного спору, враховуючи обов`язок учасників справи добросовісно користуватись своїми процесуальними правами та проявляти зацікавленість про стан провадження їхніх справ, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників третіх осіб, які не взяли участь в судовому засіданні 03.12.2019.

В судовому засіданні 03.12.2019 судом проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.05.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Інноваційно-промисловий банк» та ПП «Ерідан» (позичальник) був укладений кредитний договір №90-2008, відповідно до п. 1.1 якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

06.08.2009 між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» (новий кредитор) та ПП «Ерідан» (позичальник) укладений договір про внесення змін до кредитного договору №90-2008 від 06.05.2008, яким в пункт 1.1 кредитного договору вирішено внести зміни та доповнити наступним: «Сторони домовились, що відповідно до договору відступлення права вимоги укладеного 06.08.2009 між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» в особі філії «Київська обласна дирекція ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» стає Банком та до нього переходять всі права та обов`язки Банка за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008.

Зокрема, за договором про відступлення права вимоги від 06.08.2009 ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» відступило ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» як новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору на підставі кредитного договору №90-2008 від 06.05.2008 та договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. 06.05.2008 за реєстровим №3945.

19.07.2012 між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан» був укладений договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №90-2008 від 06.05.2008, відповідно до п. 1 якого сторони прийшли до згоди про продовження дії кредитного договору до 01.09.2012. Станом на 01.08.2012 заборгованість позичальника за кредитним договором становить 2 592 397,00 грн. та складається з суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом.

Пунктом 2 вказаного договору сторонами визначено наступний порядок сплати боргу: до 01.09.2012 включно позичальник сплачує на рахунок позикодавця 2 592 397,00 грн. Грошові кошти перераховуються на рахунок ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» за вказаними реквізитами. Сторони дійшли згоди про зняття заборони відчуження нежилих приміщень п`ятого поверху, що складає 13/100 частини (від будівлі офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів) по вул. Андрющенка, 4-Г в м. Києві загальною площею 578,30 кв.м, які належать ПП «Ерідан».

13.11.2012 позивач за первісним позовом звернувся до ПП «Ерідан» з вимогою від 06.11.2012, в якій вимагав протягом 30 діб з моменту отримання даної вимоги сплатити борг за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008 у повному обсязі.

Спір у справі за первісним позовом виник у зв`язку із неналежним, на думку ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», виконанням позичальником грошового зобов`язання за кредитним договором №90-2008 від 06.05.2008 по поверненню кредитних коштів у розмірі 2 621 757,97 грн., в тому числі: 2 432 397,00 грн. поточної заборгованості; 157 800,80 грн. пені; 31 560,17 грн. 3% річних.

Зокрема, в рахунок погашення такої заборгованості позивач просить звернути стягнення, на нежилі приміщення шостого та сьомого поверхів загальною площею 1 019,80 кв.м, що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрущенка, 4-Г в м. Києві загальною площею 4 483,80 кв.м, які належать ПП «Ерідан» на підставі рішення господарського суду рівненської області від 13.05.2009 та зареєстрованого у Київському БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.09.2009 та записаного в реєстрову книгу №196п-60 за реєстровим №9676-п, та передані в іпотеку згідно умов договору іпотеки від 09.06.2010, укладеного між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» (іпотекодержатель») та ПП «Ерідан» (іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П. за реєстровим №5323 (надалі - «Договір іпотеки»).

В той же час, позивачами за зустрічними позовами (ТОВ «Фортінбрас» та ТОВ «Аксепт-Буд») оспорюється чинність такого Договору іпотеки з огляду на допущені порушення законодавства України під час його укладення.

Таким чином, суд вважає за необхідне спочатку розглянути позовні вимоги ТОВ «Фортінбрас» та ТОВ «Аксепт-Буд» про визнання недійсним Договору іпотеки.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним правочину позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

В даному випадку, як на підставу для визнання недійсним Договору іпотеки позивачі за зустрічними позовами вказують на те, що такий договір був укладений між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан» з порушенням приписів Закону України «Про іпотеку», а саме під час укладення договору не були дотримані вимоги Закону щодо передачі в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавецем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як встановлено судом, пунктом 1.1 Договору іпотеки сторонами було узгоджено, що для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його боргових зобов`язань, визначених у статті 2 цього договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку майно, визначене у статті 3 цього договору (предмет іпотеки).

Відповідно до 2.1 вказаного Договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо сплати боржником кожного і всіх його платіжних зобов`язань за кредитним договором зі змінами та доповненнями у такому розмірі, у такій валюті, у такий самий строк і в такому порядку, як встановлено в пункті 2 договору про внесення змін та доповнень від 08.06.2010 протягом терміну його дії, а саме:

- боржник зобов`язаний повністю повернути іпотекодержателю суму отриманої позики не пізніше 01.01.2011 відповідно до умов, встановлених в розділах кредитного договору зі змінами та доповненнями, чи в інший строк встановлений в кредитному договорі зі змінами та доповненнями. Сума позики складає на 01.06.2010 5 880 424,20 грн. (п. 2.1.1);

- цей договір також забезпечує належне виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором зі змінами та доповненнями щодо сплати процентної ставки у розмірі , передбаченому в кредитному договорі зі змінами та доповненнями (п. 2.1.2.1);

- сплата неустойки за дострокове повернення всієї суми позики або її частини не передбачена кредитним договором зі змінами та доповненнями (п. 2.1.3);

- відшкодування збитків та витрат, викликаних порушенням кредитного договору зі змінами та доповненнями. В сумі заподіяних збитків та витрат. Застереження 1: сторони підтверджують, що вони вичерпно ознайомлені із змістом кредитного договору зі змінами та доповненнями, та будь-яке посилання в тексті цього договору на окремі положення кредитного договору зі змінами та доповненнями та на нього в цілому є достатнім для включення відповідних положень кредитного договору зі змінами та доповненнями в цей договір шляхом посилання (п. 2.1.4);

- не обмежуючи викладеного в п. 6.1 цього договору, сторони погоджуються, що розмір боргових зобов`язань становить на 01.06.2010 5 880 424,20 грн. (п. 2.1.5). в разі зміни розміру боргових зобов`язань після укладення цього договору, такі боргові зобов`язання забезпечуються і їх повному розмірі .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов:

нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

За змістом п. 3.1 Договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є нежилі приміщення шостого та сьомого поверху загальною площею 1019,80 кв.м, що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрущенка, 4-Г в м. Києві загальною площею 4483,80 кв.м, які належать ПП «Ерідан» на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 13.05.2009 та зареєстрованого у Київському БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.09.2009 та записаного в реєстрову книгу №196п-60 за реєстровим №9676-п.

В той же час, позивачі за зустрічними позовами вказують, що станом на момент укладення спірного договору, нерухоме майно - нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Андрющенка, 4-Г не було здане в експлуатацію, а відтак укладення Договору іпотеки мало відбуватися з дотриманням приписів, які регулюють передачу в іпотеку саме об`єкту незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (чинного на момент укладення спірного Договору іпотеки) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (далі - свідоцтво), що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Доказів прийняття в експлуатацію нерухомого майна - нежилих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Андрющенка, 4-Г, станом на момент укладення Договору іпотеки ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» суду не надано.

При цьому, в матеріалах справи наявна довідка-характеристика Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майнам №1476128 від 27.05.2010, з якої вбачається, що станом на момент видачі такої довідки спірний будинок по вул. Андрющенка, 4-Г в місті Києві в експлуатацію не був зданий.

За змістом ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що 10.06.2011 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві була зареєстрована декларація №КВ5 про готовність до експлуатації спірного об`єкта.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що станом на момент укладення між ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ПП «Ерідан» спірного Договору іпотеки, нерухоме майно - приміщення офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрущенка, 4-Г в м. Києві було об`єктом незавершеного будівництва.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об`єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки) до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Тобто, редакція ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України безпосередньо передбачала можливість вчинення угод відносно об`єктів незавершеного будівництва, із вказівкою про те, що право власності реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

У оспорюваному договорі відсутні посилання про передання в іпотеку за цим договором прав на земельну ділянку, а якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.

Судом встановлено, що всупереч цих вимог, передача в іпотеку об`єкту незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Андрющенка, 4-Г, здійснена без передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, отже оспорюваний договір іпотеки є таким, що не відповідає ст. 16 Закону України «Про іпотеку».

Більш того суд відзначає, що Договір іпотеки взагалі не містить посилань на земельну ділянку (її ідентифікуючі ознаки), на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що передається в іпотеку, а також правової підстави для користування такою земельною ділянкою.

Таким чином, при внесенні в іпотеку об`єкта незавершеного будівництва сторони всупереч ст. 16 Закону України «Про іпотеку» не передали в іпотеку права на земельну ділянку.

Також, за змістом п. 3.1 Договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором є нежилі приміщення шостого та сьомого поверху загальною площею 1019,80 кв.м, що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрущенка, 4-Г в м. Києві загальною площею 4483,80 кв.м.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент укладення оскаржуваного Договору) у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об`єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

В той же час, матеріали справи не містять належних доказів, якими б підтверджувалось, що частка майна, яку ПП «Ерідан» передало в іпотеку за оскаржуваним договором, у розмірі 23/100 частини офісного центру, зареєстровано як окремий об`єкт нерухомості в порядку ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент укладення оскаржуваного Договору).

Таким чином суд приходить до висновку, що учасниками судового процесу не подано належних та допустимих доказів на підтвердження факту введення новозбудованого об`єкта в експлуатацію станом на момент укладення Договору іпотеки, та, як наслідок, виникнення права власності ПП «Ерідан» на частку у розмірі 23/100 та виділення її в натурі.

Вказані обставини свідчать про те, що оскаржуваний у даній справі Договір іпотеки також суперечить приписам ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз`яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Наявність порушеного права ТОВ «Акцепт-Буд» та ТОВ «Фортінбрас» як позивачів за зустрічними позовами в даному випадку пов`язується з тим, що після введення спірного нерухомого майна в експлуатацію був укладений договір про поділ та виділення в натуру нерухомого майна, що є спільною частковою власністю, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05.11.2013 за реєстровим №3029, на підставі якого зареєстровано право власності таких осіб на будівлю офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по вул. Андрющенка, 4-г в м. Києві.

Відповідні відомості щодо реєстрації права власності позивачів за зустрічними позовами внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №28673394, долученою до матеріалів справи.

Як зазначено вище, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу на момент вчинення правочину (частина перша ст. 215 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що Договір іпотеки, укладений між ТОВ «Компанія «Авіста Інвест» та ПП «Ерідан» суперечать приписам ст. 5, 16 Закону України «Про іпотеку», а тому вимоги позивачів за зустрічними позовами є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, оскільки протилежне матиме наслідком порушення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

У Рішенні «Мала проти України» у справі від 03.07.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи … є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін (Рішення у справі «Стіл та Морріс проти Сполученого Королівства»). Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом (Рішення від 26.05.2009 у справі «Бацаніна проти Росії»). Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (Рішення у справах «Проніна проти України» від 18.07.2006 та «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011).

В той же час, відповідачами за зустрічними позовами належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання Договору іпотеки недійсними не спростовано.

Щодо заяви ТОВ «Компанія «Авіста Інвест» про застосування до вимог ТОВ «Акцепт-Буд» наслідків пропуску строку позовної давності суд відзначає наступне.

В силу приписів ст. 256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Зокрема, у поданій заяві вказується, що від імені ТОВ «Акцепт-Буд» позовну заяву від 06.08.2015 підписав директор Швець О.В., який особисто на підставі довіреності від 07.06.2010 від імені ПП «Ерідан» підписував спірний Договір іпотеки, а відтак йому з моменту укладення такого договору було відомо про всі умови.

З огляду на викладене, ТОВ «Компанія «Авіста Інвест» вважає, що ТОВ «Акцепт-Буд» був пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом у 2015, оскільки така особа могла довідатися про укладення Договору іпотеки з 2010 року.

В той же час суд відзначає, що згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Швець О.В. перебуває на посаді керівника ТОВ «Акцепт-Буд» з 11.10.2012, а відтак суд приходить до висновку, що саме з цього моменту вказаній юридичній особі могло стати відомо про укладення такою особою оспорюваного договору.

Доказів того, що ТОВ «Акцепт-Буд» як юридична особа могла дізнатися про наявність укладеного між ТОВ «Акцепт-Буд» та ТОВ «Компанія «Авіста Інвест» договору раніше означеної дати, матеріали справи не містять.

Таким чином, підстави вважати пропущеним строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою ТОВ «Акцепт-Буд» від 06.08.2015, у суду відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Фортінбрас» та ТОВ «Аксепт-Буд» до ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та визнання недійсним з моменту укладення Договору іпотеки.

В частині позовних вимог ТОВ «Фортінбрас» та ТОВ «Аксепт-Буд» до ПП «Ерідан» провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки 21.11.2018 до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України було внесено відомості про припинення юридичної особи - Приватного підприємства «Ерідан», і з цього моменту така юридична особа вважається припиненою.

Первісні позовні вимоги ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки задоволенню не підлягають з урахуванням встановлення підстав для визнання такого договору недійсним з моменту його укладення.

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест».

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, п. 6 ч. 1 ст. 231, ст. 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» відмовити повністю.

2. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Буд» до Приватного підприємства «Ерідан» закрити.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Буд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» задовольнити.

4. Визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений 09.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» та приватним підприємством «Ерідан», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною за реєстровим №5323.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» (02090, м. Київ, вул. Двінська, 17-А; ідентифікаційний код 34485641) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортінбрас» (04060, м. Київ, вул. Академіка Щусєва, 10; ідентифікаційний код 38825623) судовий збір у розмірі 1 218,00 грн. Видати наказ.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» (02090, м. Київ, вул. Двінська, 17-А; ідентифікаційний код 34485641) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Буд» (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, прим. 414; ідентифікаційний 34998726) судовий збір у розмірі 1 218,00 грн. Видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.12.2019.

Головуючий суддя В.П. Босий

Судді В.В. Сівакова

Ю.О. Підченко