ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2019 р. Справа №914/707/19

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів О.П.Дубник,

О.В.Зварич,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився,

відповідача - адвокат Очич Т.М. (ордер № 761006 від 15.05.2019),

третьої особи - не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» № 27-44709 від 09.10.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2019, повний текст рішення складено 25.09.2019,

у справі № 914/707/19 (суддя Матвіїв Р.І.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», м.Київ

до відповідача: Акціонерного товариства «Кредобанк», м. Львів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , м.Мукачеве Закарпатської області

про стягнення 203 310,00 грн незаконно отриманого страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до АТ «Кредобанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про стягнення 203 310,00 грн незаконно отриманого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.02.2014 позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією транспортного засобу. Вигодонабувачем за умовами договору є ПАТ «Кредобанк». 05.07.2014 позивача було повідомлено про викрадення автомобіля зі стоянки біля лікарні у м.Донецьку. Листом від 15.04.2016 позивач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю підстав для виплати. Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 у цивільній справі № 755/3665/16-ц стягнено з позивача на користь ПАТ «Кредобанк» 203 310,00 грн страхового відшкодування. На підставі цього рішення позивачем складено страховий акт (розпорядження на виплату) про перерахування страхового відшкодування у розмірі 203 310,00 грн на користь ПАТ «Кредобанк» - вигодонабувача за договором, яке сплачене платіжним дорученням № 4878 від 21.02.2017. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2017 апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було задоволено, скасовано заочне рішення від 14.06.2016 та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування відмовлено. Відтак позивач вказує, що відсутні правові підстави для отримання банком страхового відшкодування у розмірі 203 310,00 грн, тому виплачене страхове відшкодування підлягає поверненню. Вимогу позивача від 03.04.2018 про повернення страхового відшкодування відповідач відхилив листом від 22.03.2019, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2019 у справі № 914/707/19 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 203 310,00 грн заборгованості та 3049,65 грн судового збору.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням апеляційного суду від 06.04.2017 у справі № 755/3665/16-ц, що набрало законної сили 06.04.2017 та залишене без змін судом вищої інстанції, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016. Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов`язку страховика обов`язку щодо сплати страхового відшкодування. Посилаючись на ст.1212 ЦК України, пункт 15.3 договору, суд вказав на безпідставну виплату позивачем відповідачу коштів страхового відшкодування в сумі 203 310,00 грн, їх безпідставне набуття відповідачем та його обов`язок повернути ці кошти. Крім того, суд зазначив про правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.06.2015 у справі № 907/544/14, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Відповідач (АТ «Кредобанк») не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив рішення в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідач вказує на те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, яке оформлене страховим актом від 21.02.2017, та добровільно виконав це рішення. Зазначає, що рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати (лист від 15.04.2016) та страховий акт про здійснення страхової виплати (від 21.02.2017) - це правові документи рівної юридичної сили. Відтак стверджує, що позивач змінив своє рішення від 15.04.2016 щодо відсутності підстав для здійснення страхової виплати та остаточно прийняв рішення здійснити страхову виплату за заявою ОСОБА_1 від 07.07.2014, яке оформив страховим актом № 2201.206.14.01.01 від 21.02.2017, який є чинним.

Відповідач також вказує на те, що позивач не заперечив проти заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016, прийнятого у спрощеному порядку, та не перевів судовий розгляд справи у розгляд в загальному порядку із винесенням звичайного, а не заочного рішення, натомість склав страховий акт та виплатив страхове відшкодування. На думку відповідача, такі добровільні дії позивача не є порушенням його прав та законних інтересів і не підлягають судовому захисту. Вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України відсутні через недоведеність факту безпідставного збереження відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі, оскільки спірні грошові кошти були перераховані в межах договірних відносин, тобто такі кошти набуто за наявності правової підстави.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 та 31.10.2019 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Дубник О.П., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено розгляд справи в судовому засіданні 26.11.2019.

Ухвалою суду від 26.11.2019 розгляд справи відкладено на 10.12.2019.

Позивач і третя особа не забезпечили явки своїх представників в судове засідання 10.12.2019, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

09.12.2019 від представника позивача - адвоката Лук`янчука А.В. на адресу Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надіслано клопотання б/н від 09.12.2019 про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відрядженні в м. Херсон та неможливістю взяти участь в судовому засіданні.

Представник скаржника заперечив проти задоволення клопотання представника позивача та відкладення розгляду справи.

З огляду на те, що клопотання представника позивача Лук`янчука А.В., який брав участь у попередньому судовому засіданні та надав свої пояснення по суті спору, не підтверджене жодними доказами, що суд не визнавав його явку в судове засідання обов`язковою, а також те, що суд обмежений строками розгляду апеляційної скарги, встановленими ч.1 ст.273 ГПК України, колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи.

За приписами ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в позові.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.02.2014 на підставі заяви ОСОБА_1 ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0646878.062, а саме: Sang Yong New Korando, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . В цьому договорі вигодонабувачем вказаний ПАТ «Кредобанк». Строк дії договору - з 04.03.2014 по 04.03.2015.

07.07.2014 ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування" отримало заяву ОСОБА_1 про незаконне заволодіння транспортним засобом та виплату страхового відшкодування (за договором добровільного страхування транспортного засобу), що сталося 05.07.2014, за наступних обставин: 05.07.2014 близько 13:15 год. страхувальник залишив автомобіль на парковці лікарні у м. Донецьку, після повернення виявив, що мікроавтобус заблокував виїзд. Коли він підійшов до автомобіля із мікроавтобуса вибігли озброєні люди, які забрали ключі від автомобіля та втекли на ньому.

Листом №2201.206.14.01-0258.04 від 15.04.2016 позивач повідомив страхувальника та вигодонабувача, що місто Донецьк, на території якого сталось незаконне заволодіння транспортним засобом, є частиною території України, тимчасово окупованою незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція, та відповідно до п. 4.1.10, п. 4.1.11 ч. 2 договору подія, яка трапилась 05 липня 2014 року, не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 у справі №755/3665/16-ц позов ОСОБА_1 до ПрАТ«Страхова компанія «Альфа Страхування», третя особа - ПАТ «Кредобанк», про стягнення страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ПАТ «Кредобанк» страхове відшкодування у розмірі 203 310,00 грн.

ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» складено страховий акт №2201.206.14.01.01 (розпорядження на виплату) від 21.02.2017 на загальну суму 203 310,00 грн, яку сплачено ПАТ «Кредобанк» платіжним дорученням №4878 від 21.02.2017.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06.04.2017, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 03.04.2019, задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14.06.2016 у справі №755/3665/16-ц, ухвалено нове рішення про відмову у позові, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача листом від 04.03.2019 про повернення раніше виплаченого страхового відшкодування. Проте відповідач листом від 22.03.2019 відхилив вимогу позивача, посилаючись на те, що страхове відшкодування виплачено позивачем добровільно на підставі страхового акту від 21.02.2017.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст.6 вказаного Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

За приписами ст. 988 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами, що 27.02.2014 ПрАТ "Страхова компанія "Альфа Страхування"( страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, вигодонабувачем за яким є АТ «Кредобанк». Строк дії договору - з 04.03.2014 по 04.03.2015. Страхувальник звернувся до страховика із заявою від 07.07.2014 про незаконне заволодіння його транспортним засобом невідомими особами, які 05.07.2014 на парковці лікарні у м. Донецьку забрали ключі від автомобіля та втекли на ньому, та про виплату страхового відшкодування. Позивач листом від 15.04.2016 відмовив у задоволенні вказаної заяви, вказавши на відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки за умовами пунктів 4.1.10 та 4.1.11 частини 2 договору подія, яка сталася на території м. Донецька, не може визнаватися страховим випадком.

Страхувальник звернувся до суду з позовом до страховика про стягнення страхового відшкодування на користь вигодонабувача. Заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016 у цивільній справі № 755/3665/16-ц стягнено з позивача на користь ПАТ «Кредобанк» 203 310,00 грн страхового відшкодування.

Позивач склав страховий акт (розпорядження на виплату) від 21.02.2017 про перерахування страхового відшкодування у розмірі 203 310,00 грн на користь ПАТ «Кредобанк», яке сплатив платіжним дорученням № 4878 від 21.02.2017.

Доводи скаржника про те, що позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 203 310,00грн, яке оформлене страховим актом від 21.02.2017, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , суперечать фактичним обставинам справи та відхиляються апеляційним судом, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 позивач листом від 15.04.2016 відмовив у визнанні вказаного страхувальником випадку (незаконного заволодіння третіми особами транспортним засобом, який знаходився та парковці у м.Донецьку) страховим випадком та відмовив у задоволенні заяви. Як вбачається з матеріалів справи, страховий акт був складений позивачем 21.02.2017, в додатку до цього акту(розрахунку страхового відшкодування) підставою визначення розміру страхового відшкодування в сумі 203 310,00грн вказано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016, що свідчить про те, що саме на підставі цього судового рішення позивачем був складений страховий акт про виплату про виплату страхового відшкодування в сумі 203 310,00грн та виплачена вказана сума.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що позивач не заперечив проти заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.06.2016, оскільки ПрАТ «СК «Альфа Страхування» оскаржило вказане рішення в апеляційному порядку. За результатами розгляду апеляційної скарги ПрАТ «СК «Альфа Страхування» рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 755/3665/16-ц, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 03.04.2019, апеляційну скаргу задоволено, скасовано заочне рішення від 14.06.2016 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно з Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна (м. Донецьк), проводиться антитерористична операція і відповідно до умов договору добровільного страхування ( пункти 4.1.10, 4.1.11) заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Названі обставини в силу приписів ч.4 ст. 75 ГПК України не потребують повторного доказування.

Згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За умовами пункту 15.3 договору у випадку визнання страховиком чи судом, що страхувальник (вигодонабувач) не має законних підстав на отримання страхового відшкодування, страхувальник(вигодонабувач) зобов`язаний повернути страховику суму виплаченого страхового відшкодування упродовж 5-ти днів з дня отримання вимоги страховика чи набрання законної сили рішенням суду.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із скасуванням апеляційним судом заочного рішення позивач звертався до відповідача з вимогою від 04.03.2019 про повернення виплаченого страхового відшкодування, яку відповідач відхилив листом від 22.03.2019.

З огляду на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 755/3665/16-ц , яким встановлено, що заявлена страхувальником подія не є страховим випадком і не породжує обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим скасовано заочне рішення від 14.06.2016 про стягнення страхового відшкодування та прийнято нове рішення про відмову у стягненні такого відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач безпідставно склав страховий акт та безпідставно сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 203 310,00 грн як страхове відшкодування , а відповідач безпідставно набув ці кошти. Відтак в силу вимог ст.1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути ці кошти позивачу.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в межах договірних відносин та відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач не укладав з відповідачем жодного договору, він не є стороною договору добровільного страхування, укладеного позивачем та ОСОБА_1 , відповідач (АТ «Кредобанк») вказаний в цьому договорі лише як вигодонабувач. Тобто за своєю правовою суттю договір добровільного страхування, укладений позивачем та ОСОБА_1 , є договором на користь третьої особи - відповідача (АТ «Кредобанк»).

Відповідач (АТ «Кредобанк») не вимагав від позивача на підставі цього договору сплати страхового відшкодування і позивач не сплачував відповідачу на підставі цього договору страхового відшкодування. Як вказано вище, з позовом до суду про стягнення з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на користь відповідача страхового відшкодування звертався ОСОБА_1 (страхувальник за договором) і такий позов був задоволений заочним рішенням від 14.06.2016, на підставі якого позивач склав страховий акт та сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 203 310,00 грн. Однак в подальшому рішенням апеляційного суду від 06.04.2017 було встановлено безпідставність вимоги ОСОБА_1 , скасовано заочне рішення та відмовлено в позові.

Вказані обставини спростовують доводи відповідача та підтверджують правомірність висновків суду першої інстанції про безпідставність набуття відповідачем грошовиих коштів в сумі 203 310,00 грн та наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначенихст.277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Таких підстав апеляційним судом також не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, на підставі ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2019 у справі № 914/707/19 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 288-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 13.12.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П.Дубник

Суддя О.В. Зварич