СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа № 922/1418/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача - Гріньова Р.О. - на підставі довіреності від 02.01.2019р. №08-21/6/2-19;

від 2-го відповідача - Назаренко І.С. - на підставі Ордеру Серії ХВ №1777 від 31.10.2019р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради, м. Харків, (вх.№3172 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 (суддя Шарко Л.В., ухвалене в м.Харків о 17:47год., дата складення повного тексту - 19.09.2019р.)

за позовом: Харківської міської ради, м. Харків,

до 1-го відповідача: Свято-Покровського чоловічого монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви, м. Харків,

до 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгової фірми "Дружба", м.Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради, м. Харків,

за участю третіх осіб, які не заявляю самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

ОСОБА_1 ,

Управління Харківської Єпархії Української Православної Церкви,

Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В.,

про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИЛА:

14.05.2019р. Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Свято-Покровського чоловічого монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви та Товариства з обмеженою відповідальністю торгової фірми "Дружба" про скасування запису про державну реєстрацію за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 від 06.10.2005 № 1091, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно (державний реєстратор КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Мясненко Н.С., реєстраційний номер об`єкту 12308427) та про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005 № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торговою фірмою "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що до Харківської міської ради надійшов лист від гр. ОСОБА_2. щодо фальсифікації та шахрайських дій, пов`язаних з реєстрацією речових прав на будинок по АДРЕСА_1 .

За наслідками розгляду відповідного листа було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади м. Харкова, договір оренди землі від 30.04.2004р. № 6381/04 на земельну ділянку площею 0,2711 га строком до 01.10.2013року.

Підставою виникнення права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" за вищевказаною адресою було реєстраційне посвідчення, видане на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 05.10.1995р. № 725. Згідно з листом КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 22.10.2018р. № 11834/04-08 реєстрацію права власності за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви проведено КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" на паперових носіях 09.02.1996р. за реєстровим №1091.

Крім того, позивач посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 вирішено у встановленому законодавством порядку питання анулювання реєстрації будинку по АДРЕСА_1 та щодо знесення зазначеної будівлі; відповідно до листа КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 25.04.2019р. № 4475/0408/19 на підставі вищезазначеного рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 в матеріалах інвентаризаційної справи та реєстровій книзі зроблено відмітку про анулювання права власності на вищезазначену будівлю.

Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 зареєстроване 15.12.2005р. за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 05.10.1995р. № 725.

Позивач стверджував, що цією реєстраційною дією фактично було перенесено запис про державну реєстрацію прав з паперових носіїв (в яких запис було анульовано ще у 2001 році) до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За наслідками відповідної реєстрації КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06.10.2005р. було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №6556153.

Позивач наголошував також на тому, що попри незаконну первинну реєстрацію права власності на спірну будівлю на паперових носіях та анулювання реєстрації прав на неї у 2001 році, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" було двічі проведено реєстраційні дії у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо цієї будівлі, у тому числі за наслідками її відчуження.

12.12.2005р. між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" було укладено договір купівлі-продажу на нежитлову будівлю літ. "А-2" по вул. Клочківській , 8 у м. Харкові , реєстраційний № 1-4383, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

Як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" як покупця, при укладенні договору було фактично введено в оману, оскільки при укладенні вищевказаного договору продавець свідчив, зокрема про те, що нежитлові приміщення не є такими, що підлягають зносу.

Вказані обставини щодо незаконної реєстрації права власності на спірну будівлю і стали підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

30.05.2019р 2-м відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" подано до господарського суду Харківської області відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

19.06.2019р. 1-им відповідачем Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви у запереченнях на відповідь на відзив поданих до господарського суду Харківської області було заявлено про застосування наслідків сливу строку позовної давності до позовних вимог Харківської міської ради.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 в задоволенні позову відмовлено.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що рішення про знос спірної будівлі було погоджено з розпорядником даного майна - Харківською Єпархією Української Православної Церкви, що фактично є підставою для припинення права власності, у відповідності до положень статті 346 Цивільного кодексу України, та на підставі цього було анульовано реєстрацію на будівлю по АДРЕСА_1 за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви, а отже реєстраційна дія, проведена у 2005 році у Реєстрі прав власності на нерухоме майно після анулювання реєстрації прав на спірну будівлю за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви є незаконною.

Крім того, місцевим господарським судом було встановлено, що Свято-Покровський монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви не мав права продажу Товариству з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлової будівлі літ. "А-2" по АДРЕСА_1, у зв`язку з анулюванням реєстрації прав на будівлю за продавцем - Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви ще у 2001 році.

У зв`язку із чим, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що, враховуючи наявність відповідних заяв 1-го та 2-го відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Харківська міська рада з рішенням місцевого господарського суду не погодилась та 16.10.2019р. звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019 у справі № 922/1418/19 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Одночасно скаржником було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що повний текст оскаржуваного рішення отримано ним 26.09.2019р., що підтверджується оригіналом конверту, в якому надіслано рішення суду та інформацією з офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що господарський суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що реєстраційна дія щодо спірної будівлі, яка проведена у 2005 році у Реєстрі прав власності на нерухоме майно після анулювання реєстрації прав на неї за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви є незаконною.

Також, апелянт вважає, що місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про те, що вимога позивача про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005о. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по вул . Клочківській, 8 у м. Харкові, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., є обґрунтованою

Разом з цим, апелянт вважає, що суд дійшов до необґрунтованого висновку щодо спливу строку позовної давності щодо обох позовних вимог міської ради.

Так, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд встановив, що Харківська міська рада в особі свого органу (КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації") була обізнана про оскаржувану реєстрацію ще у 2005 році: оскільки КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" є підприємством, яке створене для забезпечення роботи Харківської міської ради по виконанню робіт з технічній інвентаризації, проте станом на 2005 рік правовідносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно були унормовані Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р.

Таким чином, комунальне підприємство не є органом міської ради, а є самостійним суб`єктом господарювання, утвореним нею на базі відокремленої частини комунальної власності.

Отже, на думку апелянта висновок суду про те, що КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" є органом міської ради є помилковим, адже комунальне підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, крім того, Статут КП "ХМБТІ" не визначав обов`язку підприємства направляти міській раді інформацію щодо кожного випадку проведення ним державної реєстрації прав, а також оприлюднювати таку інформацію у загальнодоступних джерелах.

Враховуючи викладене, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", діючи як самостійний суб`єкт господарювання, станом на момент виникнення спірних правовідносин не інформувало міську раду про здійснення підприємством дій з державної реєстрації речових прав окремо за кожним випадком проведення таких дій, а також не може ототожнюватись із Харківською міською радою, яка лише виступає у якості засновника такого підприємства.

Зазначені обставини, на думку апелянта, виключають передбачувану неминучість інформування міської ради про проведену у 2005 році самостійним суб`єктом господарювання в особі КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" реєстраційну дію по відношенню до спірного об`єкту нерухомого майна.

Отже, висновок суду про те, що міська рада в особі свого органу (КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації") була обізнана про оскаржувану державну реєстрацію прав у 2005 році є помилковим, а отже і помилковим є і висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності щодо позовної вимоги про скасування запису про таку реєстрацію.

Також, апелянт зауважує, що господарський суд першої інстанції звернув увагу на те, що рішенням 21 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 16.04.2008р. №77/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" ТОВ торгова фірма "Дружба" надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,5200 га (в тому числі ділянка №1 - площею, орієнтовно 0,2768 га; ділянка №2 - площею, орієнтовно 0,2432 га, без права капітальної забудови в межах "червоних ліній") для будівництва торгово-адміністративного комплексу, за рахунок знесення нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Таким чином, суд зробив висновок, що Харківська міська рада довідалася або могла довідатися про порушення свого права, укладення спірного договору купівлі продажу, або про особу, яка його порушила, станом на день прийняття міською радою рішення "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів".

У зв`язку із вказаними обставинами, на думку апелянта, суд дійшов до передчасного висновку про те, що позовна вимога про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. №1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 у м.Харкові, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., заявлена із пропуском строку позовної давності.

Апелянт наголошує, що повноважень щодо перевірки законності виникнення у особи права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, перед її передачею в оренду, статтею 124 Земельного кодексу України (у відповідній редакції) визначено не було. У зв`язку із чим Харківською міською радою така перевірка не проводилась, що виключає можливість передбачуваної неминучості інформування міської ради про викладені вище обставини щодо невідповідності оспорюваного правочину вимогам діючого законодавства станом на 2008 рік.

Отже, зазначені обставини, на думку апелянта, виключають можливість пропуску Харківською міською радою строку на звернення до суду із відповідною позовною вимогою, у зв`язку із чим суд інстанції дійшов до неправильного висновку щодо пропуску строку позовної давності по відношенню до обох заявлених міською радою позовних вимог, а отже безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2019р. поновлено Харківській міській раді строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19; встановлено учасникам провадження у справі п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами надсилання їх копій скаржнику, але не пізніше 14.11.2019р.; призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 18.11.2019р.

30.10.2019р. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Управлінням Харківської Єпархії Української Православної Церкви подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10262), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Харківської міської ради, рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 залишити без змін.

30.10.2019р. 1-им відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10263), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Харківської міської ради, рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 залишити без змін.

31.10.2019р. 2-им відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№10293), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Харківської міської ради, рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме у зв`язку із їх необґрунтованістю.

18.11.2019р. 2-им відповідачем подано до апеляційного господарського суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із хворобою його представника (вх.№10831).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.11.2019р. оголошено в судовому засіданні перерву до 11.12.2019р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.12.2019р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019 у справі №922/1418/19 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник 2-го відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з інших підстав, а саме у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що сторони у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (т.5 а.с.177-179, 183-184,185), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційний скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3 розпорядженням Представника Президента "Про повернення Свято-Покровському монастирю Української православної церкви м. Харкова комплексу будівель і споруд та закріплення за ним у постійне користування земельної ділянки" від 15.03.1993р. №197 рекомендовано Харківському міськвиконкому передати у власність Свято-Покровському монастирю комплекс будівель, які в нього раніше були вилучені, за адресами: АДРЕСА_2; вул. Університетська, 8; Бурсацький спуск, 5; Бурсацький спуск 7/14; вул. Клочківська, 6; Клочківська, 8; Клочківська, 10 і здійснити необхідні заходи по їх документальному оформленню та реєстрації за власником - Свято-Покровським монастирем. Враховуючи, що в цих будівлях, які здебільшого знаходяться в аварійному стані та неприладні для проживання, мешкають громадяни, вирішити питання про їх відселення з урахуванням строків, передбачених в указі Президента України від 04.03.1992 року (т.1 а.с.116-118).

Розпорядженням Представника Президента "Про внесення змін та доповнень до розпорядження Представника Президента в Харківській області від 15.03.1993р. №197" внесено такі зміни та доповнення, а саме: "Абзац 1 пункту 3 розпорядження викласти у такій редакції "Просити Харківську міську раду народних депутатів передати у власність Свято-Покровському монастирю будівлі в місті Харкові по вул. АДРЕСА_2 і 8; Бурсацькому спуску, 5 і 7/14; вул. Клочківській, 6, 8 і 10, що раніше були в нього вилучені, і здійснити необхідні заходи по їх документальному оформленню та реєстрації за власником (т.1 а.с.114-115).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 05.10.1995р. №725, повернуто у власність Свято-Покровського монастирю житлові будинки по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 (т.1 а.с.34).

15.01.1996р. Свято-Покровський монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви звернувся до начальника Харківського міського бюро технічної інвентаризації з листом за вих. №214/І з проханням зареєструвати за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви на підставі рішення Харківської міської ради народних депутатів №725 від 05.10.1995р. будинки, розташовані за наступними адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_3; АДРЕСА_2 (т.1 а.с.37).

09.02.1996р. Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви на підставі вищевказаного рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 05.10.1995р. №725 було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого було здійснено реєстрацію права власності за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви на будівлю в місті Харків по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34, 35-36).

Разом з тим, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 "Про знос будинку по АДРЕСА_1" враховуючи необхідність благоустрою території по вул. Клочківській та згоди керуючого Харківської Єпархії Української Православної Церкви на знос будинку (лист від 17.01.2011р. №287), було ухвалено Дзержинському райвиконкому здійснити знос будинку по АДРЕСА_1; вирішити в установленому порядку питання анулювання реєстрації будинку по АДРЕСА_1 в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"; прийняти до відома, що земельна ділянка, на якій розташований будинок по АДРЕСА_1 підлягає передачі у користування Свято- Покровському монастирю згідно з пунктом 7 рішення міськвиконкому від 05.10.1995р. №725 (т.1 а.с.39).

01.11.2001р. від Комунального підприємства "Харківське міське БТІ" було направлено лист за вих. №1880 на ім`я Голови виконавчого комітету Харківської міської ради Пилипчуку М.Д. в якому повідомлено про те, що рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 прийнято до уваги та долучено до матеріалів інвентаризаційної справи (т.1 а.с.40).

Пунктом 3.72. рішення Харківської міської ради Харківської області 16 сесії 24 скликання від 24.09.2003р. "Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" було прийнято рішення про надання Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви в оренду строком до 01.10.10.2013р. (але не пізніше початку реконструкції району) земельну ділянку загальною площею 0,2711га по АДРЕСА_1, для обслуговування будинку (т.2 а.с.16-21).

На підставі вищевказаного рішення, 01.04.2004р. між Харківською міською радою Харківської області та Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви було укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2711 га по АДРЕСА_1 строком до 01.10.2013р. (але не пізніше початку реконструкції району) для обслуговування будинку (т.1 а.с.48-51).

Факт передачі даної земельної ділянки в оренду підтверджується Актом приймання-передачі (т.3 а.с.21).

11.11.2003р. Харківським міським управлінням земельних ресурсів видано Акт затвердження меж земельної ділянки на місцевості за адресою: АДРЕСА_1. Землекористувачем зазначено Свято-Покровський монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви (т.3 а.с.23-24).

Разом з тим, як зазначає в позовній заяві позивач, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 зареєстроване 15.12.2005р. за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 05.10.1995р. № 725 (т.1 а.с.45-47).

Позивач стверджує, що цією реєстраційною дією фактично було перенесено запис про державну реєстрацію прав з паперових носіїв (запис було анульовано ще у 2001 році) до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За наслідками відповідної реєстрації КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06.10.2005р. було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №6556153 (т.1 а.с.41).

Позивач наголошує на тому, що попри незаконну первинну реєстрацію права власності на спірну будівлю на паперових носіях та анулювання реєстрації прав на неї у 2001році, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" було двічі проведено реєстраційні дії у Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо цієї будівлі, у тому числі за наслідками її відчуження.

Більш того, 12.12.2005р. між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" було укладено договір купівлі-продажу на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 , реєстраційний № 1-4383, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. (т.1 а.с.42).

25.12.2007р. Харківською міською радою Харківської області 7 сесії 5 скликання прийнято рішення №282/07 "Про надання згоди на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для будівництва (реконструкції) та експлуатації об`єктів". Додатком 1 до даного рішення визначено перелік замовників та об`єктів (т. 1 а.с. 80-81).

Пунктом 37 вказаного рішення визначено - "ТОВ ТОРГОВА ФІРМА "ДРУЖБА" - загальною площею, орієнтовно, 0,3910 га (в тому числі ділянка №1 - площею, орієнтовно, 0,2460 га: ділянка №2 - площею, орієнтовно, 0,1450 га, без права капітальної забудови в межах "червоних ліній") по АДРЕСА_1 для будівництва та подальшої експлуатації торгово-адміністративного комплексу, за рахунок знесення нежитлової будівлі. Попередити ТОВ ТОРГОВА ФІРМА "ДРУЖБА", що земельна ділянка за вказаною адресою буде надана окремим рішенням у встановленому порядку, тільки після вирішення у встановленому законодавством-порядку, всіх питань з власниками та користувачами земельних ділянок, будівель та споруд, що знаходяться в межах майданчика для проектування та будівництва об`єкту".

Пунктом 12.2. рішенням Харківської міської ради Харківської області 21 сесії 5 скликання 16.04.2008р. №282/07 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" припинено Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, площею 0,2711 га (договір оренди землі від 30.04.2004р. №6381/04), за його добровільною відмовою.; відповідно до пункту 12.3. ТОВ Торгова Фірма "Дружба" - надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,5200 га (в тому числі ділянка №1-площею, орієнтовно 0,278 га; ділянка №2- площею, орієнтовно 0,2432 га, без права капітальної забудови в межах "червоних ліній") для будівництва торгово-адміністративного комплексу; за рахунок знесення нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 до 30.04.2013р., (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації); відповідно до пункту 12.4. договір оренди землі від 30.04.2004р. №6381/04 втрачає чинність з моменту державної реєстрації нового договору оренди землі з ТОВ Торгова Фірма "Дружба" (т.1 а.с.82-84).

Пунктом 12 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради Харківської області 21 сесії 5 скликання 16.04.2008р. №77/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" внесено зміни в пункту 37 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради Харківської області 17 сесії 5 скликання прийнято рішення №282/07 "Про надання згоди на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для будівництва (реконструкції) та експлуатації об`єктів" від 25.12.2007 року №282/07, виклавши його в наступній редакції:

"37. ТОВ ТОРГОВА ФІРМА "ДРУЖБА" - загальною площею, орієнтовно, 0,5200 га (в тому числі ділянка №1 - площею, орієнтовно, 0,2768 га: ділянка №2 - площею, орієнтовно, 0,2432 га, без права капітальної забудови в межах "червоних ліній") по АДРЕСА_1 для будівництва та подальшої експлуатації торгово-адміністративного комплексу, за рахунок знесення нежитлової будівлі. Попередити ТОВ ТОРГОВА ФІРМА "ДРУЖБА", що земельна ділянка за вказаною адресою буде надана окремим рішенням у встановленому порядку, тільки після вирішення у встановленому законодавством-порядку, всіх питань з власниками та користувачами земельних ділянок, будівель та споруд, що знаходяться в межах майданчика для проектування та будівництва об`єкту.". Пункт 12.2. Припинити Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, площею 0,2711 га (договір оренди землі від 30.04.04р. №6381/04), за його добровільною відмовою. Пункт 12.3. ТОВ Торгова Фірма "Дружба" - надати в оренду земельну ділянку загальною площею 0,5200 га (в тому числі ділянка №1-площею, орієнтовно 0,2768 га; ділянка №2- площею, орієнтовно 0,2432 га, без права капітальної забудови в межах "червоних ліній") для будівництва тогово-адміністративного комплексу, за рахунок знесення нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 до 30.04.2013р., (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації). Пункт 12.4. Договір оренди землі від 30.04.2004 р. №6381/04 втрачає чинність з моменту державної реєстрації нового договору оренди землі з ТОВ Торгова Фірма "Дружба" (т.2 а.с.22-26).

Як стверджував позивач в позовній заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю торгова фірма "Дружба" як покупця, при укладенні договору було фактично введено в оману, оскільки при укладенні вищевказаного договору продавець свідчив, зокрема про те, що нежитлові приміщення не є такими, що підлягають зносу.

Вказані обставини щодо незаконної реєстрації права власності на спірну будівлю і стали підставою для звернення 14.05.2019р. Харківської міської ради до господарського суду Харківської області з позовом до Свято-Покровського чоловічого монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви та Товариства з обмеженою відповідальністю торгової фірми "Дружба" про:

- скасування запису про державну реєстрацію за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 від 06.10.2005 № 1091, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно (державний реєстратор КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Мясненко Н.С., реєстраційний номер об`єкту 12308427); -

- визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торговою фірмою "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. (т.1 а.с.4-53).

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у даній справі в позові відмовлено повністю, з підстав викладених вище (т.4 а.с.206-225).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що у відповідності до Указу Президента України від 04.03.1992р. №125 "Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна", культові будівлі та інше майно, що було незаконно вилучене з церковного вжитку має бути повернене релігійним громадам у власність чи безоплатне користування для використання за призначенням.

У відповідності до положень статей 3, 17, 18 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" (в редакції станом на 06.01.1993р.) кожному громадянину в Українській РСР гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів, а в Кримській АРСР - Уряду Кримської АРСР.

Релігійні організації володіють, користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу, об`єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності. Релігійні організації мають право власності на майно, придбане або створене ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами, організаціями або передане державою, а також придбане на інших підставах, передбачених законом. У власності релігійних організацій може бути також майно, що знаходиться за межами Української РСР.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 29 Закону України "Про власність" (в редакції станом на 03.02.1993р.) об`єктами права власності релігійної організації є культові споруди, предмети релігійної обрядовості, благодійного, культурно-просвітницького і виробничого призначення, жилі будинки, грошові кошти та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності.

Релігійні організації мають право власності на майно, придбане ними за рахунок власних коштів, пожертвуване громадянами і організаціями або передане державою чи придбане на інших підставах, не заборонених законом.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 60 Закону України від 21.05.1997р. №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон України №280/97) органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Отже, з аналізу норм законодавства, вбачається, що вирішення питання щодо передачі у власність або безоплатне користування, зокрема повернення колишніх культових будівель, іншого церковного майна (в тому числі приміщень), які знаходяться у комунальній власності релігійним організаціям покладено на органи місцевого самоврядування.

Як було зазначено вище, відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 05.10.1995р. №725, було повернуто у власність Свято-Покровського монастирю житлові будинки по АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 (т.1 а.с.34).

15.01.1996р. Свято-Покровський монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви звернувся до начальника Харківського міського бюро технічної інвентаризації з листом за вих. №214/1 з проханням зареєструвати за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви на підставі рішення Харківської міської ради народних депутатів №725 від 05.10.1995р. будинки, розташовані за наступними адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_3; АДРЕСА_2 (т.1 а.с.37).

Та відповідно, 09.02.1996р. Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви на підставі вищевказаного рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 05.10.1995р. №725 було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого було здійснено реєстрацію права власності за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви на будівлю в місті Харків по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34, 35-36).

У відповідності до приписів статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 318 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зносу будинку по АДРЕСА_1 стало рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 "Про знос будинку по АДРЕСА_1" враховуючи необхідність благоустрою території по вул. Клочківській та згоди керуючого Харківської Єпархії Української Православної Церкви на знос будинку (лист від 17.01.2011р. №287) (т.1 а.с.39).

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду та у відзиві на апеляційну скаргу поданому до апеляційного господарського суду Свято-Покровськиий монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви вказує на те, що він, як власник будинку по АДРЕСА_1 згоди на знос вказаної будівлі не надав.

Щодо вказаних обставин судова колегія зазначає, що Свято-Покровський чоловічий монастир Харківської єпархії Української Православної Церкви та Управління Харківської єпархії Української Православної Церкви є юридичними особами, які, у відповідності до положень статей 80 та 87 Цивільного кодексу України, діють на підставі статутів.

Так, у відповідності до підпункту "з" пункту 18 Статуту Свято-Покровського монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви - у рамках, які окреслює цей Статут, Статут Української православної церкви та Статут Харківської єпархії, визначає порядок володіння, користування та розпорядження майном монастиря, що належить йому на правах власності або оренди.

У відповідності до абзаців 3 та 4 пункту 31 Статуту Свято-Покровського монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви - розпоряджатися іншими будівлями та спорудами, що належать монастирю на правах власності або оренди, монастир може за згодою єпархіального архієрея. Володіння, користування і розпорядження іншим майном монастир здійснює на основі однакової підзвітності єпархіальному архієрею.

Пунктом 9 Статуту Харківської Єпархії Української Православної Церкви встановлено, що єпархіальний архієрей обирається Священним Синодом та призначається Указом Митрополита Київського і всієї України. Вищими органами управління єпархії є єпархіальні збори та єпархіальна рада, очолювані єпархіальним архієреєм.

Абзацом 7 пункту 13 Статуту Харківської Єпархії Української Православної Церкви передбачено, що єпархіальна рада у відповідності з вказівками єпархіального архієрея у межах компетенції вирішує питання пов`язані з управлінням, користуванням та розпорядженням майном парафій, монастирів, духовних шкіл та інших структурних підрозділів єпархії, також питання володіння, користуванням та розпорядженням майном, переданим в оренду на договірних началах з державними, громадськими, релігійними організаціями та громадянами.

Положеннями пункту 15 Статуту Харківської Єпархії Української Православної Церкви передбачено, що єпархіальний архієрей вирішує питання, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном єпархії.

Пункт 20 Статуту Харківської Єпархії Української Православної Церкви визначає, що порядок володіння, користування та розпорядження загальноцерковною власністю, а також, майном, що належить єпархіі на правах оренди, визначається Священним Синодом УПЦ. Як структурний підрозділ Української православної Церкви, єпархія визнає виключне право розпорядження всіма культовими приміщеннями, а також приміщеннями загальноцерковних та єпархіальних закладів, монастирів та духовних навчальних закладів, які належать Українській Православній церкві на правах власності чи оренди та знаходяться на території єпархії, однаково як і право розпорядження священними предметами /включаючи Ікони/, тільки за Священним Синодом УПЦ. Володіння та користування вказаним майном єпархія здійснює на основі канонічної, юридичної та матеріальної підзвітності Священному Синоду УПЦ. Володіння та користування Іншим майном єпархія здійснює на основі підзвітності Священному Синоду УПЦ.

Отже, за наведених обставин, погодження Харківською міською радою зносу будівлі по АДРЕСА_1 з Харківською Єпархією Української Православної Церкви є правомірним, оскільки у відповідності до Статутів Свято-Покровського монастиря Харківської єпархії Української Православної Церкви та Харківської Єпархії Української Православної Церкви, право розпорядження майном монастиря належить саме Харківській Єпархії Української Православної Церкви.

Більш того, судова колегія зауважує, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 "Про знос будинку по АДРЕСА_1" в судовому порядку оскаржено не було.

Судова колегія також зауважує, що у відзиві на апеляційну скаргу Свято-Покровськиий монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви вказує на те, що копію вищевказаного рішення на його адресу направлено не було та про його існування 1-ий відповідач дізнався тільки під час розгляду справи місцевим господарським судом, проте, апеляційним господарським судом розглядаються тільки ті обставини, які були предметом дослідження господарського суду першої інстанції під час ухвалення судового рішення.

Також, як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище, рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 "Про знос будинку по АДРЕСА_1" враховуючи необхідність благоустрою території по вул. Клочківській та згоди керуючого Харківської Єпархії Української Православної Церкви на знос будинку (лист від 17.01.2011р. №287), було ухвалено Дзержинському райвиконкому здійснити знос будинку по АДРЕСА_1; вирішити в установленому порядку питання анулювання реєстрації будинку по АДРЕСА_1 в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"; прийняти до відома, що земельна ділянка, на якій розташований будинок по АДРЕСА_1 підлягає передачі у користування Свято- Покровському монастирю згідно з пунктом 7 рішення міськвиконкому від 05.10.1995р. №725 (т.1 а.с.39).

01.11.2001р. від Комунального підприємства "Харківське міське БТІ" було направлено лист за вих. №1880 на ім`я Голови виконавчого комітету Харківської міської ради Пилипчуку М.Д. в якому повідомлено про те, що Рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 прийнято до уваги та долучено до матеріалів інвентаризаційної справи (т.1 а.с.40).

Крім того, відповідно до доданого позивачем до позовної заяви листа КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 25.04.2019р. №4475/0408/19 на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2001р. №1879 "Про знос будинку по АДРЕСА_1" в матеріалах інвентаризаційної справи та реєстровій книзі було зроблено відмітку про анулювання права власності на вищезазначену будівлю (т.1 а.с.32-33).

Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 зареєстроване 15.12.2005р. за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення Харківського міськвиконкому від 05.10.1995р. № 725 (т.1 а.с.45-47).

Позивач стверджує, що цією реєстраційною дією фактично було перенесено запис про державну реєстрацію прав з паперових носіїв (де запис було анульовано ще у 2001році) до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За наслідками відповідної реєстрації КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 06.10.2005р. було видано Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №6556153 (т.1 а.с.41).

У зв`язку із вказаними обставинами, Харківська міська рада звернулась до суду з позовом, предметом якого є оскарження реєстраційних дій, проведених у 2005 році у Реєстрі прав власності на нерухоме майно після анулювання реєстрації прав на спірну будівлю.

Судова колегія зазначає, що станом на 2005 рік правовідносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно були унормовані Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р. (надалі - Тимчасове положення).

Згідно пунктів 1.1.- 1.5. Тимчасового положення це Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (надалі - Положення) визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Положення діє на всій території України і є обов`язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності.

Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (надалі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Здійснення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно в межах одного населеного пункту кількома БТІ не допускається.

Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Оскільки, рішення про знос спірної будівлі було погоджено з розпорядником даного майна - Харківською Єпархією Української Православної Церкви, що фактично є підставою для припинення права власності, у відповідності до положень статті 346 Цивільного кодексу України, та на підставі цього було анульовано реєстрацію на будівлю по АДРЕСА_1 за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що реєстраційна дія, проведена у 2005 році у Реєстрі прав власності на нерухоме майно після анулювання реєстрації прав на спірну будівлю за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви є незаконною.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки, Свято-Покровський монастир Харківської єпархії Української Православної Церкви не мав права продажу даної будівлі, у зв`язку із тим, що Харківською міською радою було прийнято рішення про знос, спірної будівлі, що погоджено з Харківською Єпархією Української Православної Церкви, а також, у зв`язку із тим, що під час його укладення, покупця (ТОВ ТФ "Дружба") було введено в оману.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, зокрема, згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Тлумачення статті 230 Цивільного кодексу України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої статті 229 Цивільного кодексу України).

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статей 203 і 717 Цивільного кодексу України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16.03.2016р. №6-93цс16, від 27.04.2016р. №6-372цс16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018р. у справі № 445/1011/17.

Як вірно зазначено господарським судом першої інстанції, в даному випадку, на думку позивача, в оману був введений відповідач ТОВ ТФ "Дружба", а відтак наявність обману має доводити саме він.

Проте, зі сторони ТОВ ТФ "Дружба" будь-які заперечення щодо спірного договору відсутні та позов до Свято-Покровського монастиря Харківської Єпархії Української Православної Церкви від імені ТОВ ТФ "Дружба" про визнання недійсним договору вчиненого під впливом обману не подавався.

Крім того, Харківська міська рада не є стороною спірного правочину, а отже не може звертатись з позовом про визнання його недійсним як таким, що вчинений під впливом омани.

Також, в якості підстав визнання договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, позивач вказує про те, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки продавець не мав права на продаж спірної будівлі у зв`язку з прийняттям рішення про знос будівлі та анулюванням реєстрації прав на неї за продавцем.

Частиною 1 статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 656 Цивільного кодексу України унормовано, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

У відповідності до частини 1 статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що Свято-Покровський монастир Харківської Єпархії Української Православної Церкви не мав права продажу Товариству з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлової будівлі літ. "А-2" по АДРЕСА_1, у зв`язку із анулюванням реєстрації прав на будівлю за продавцем - Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви ще у 2001 році.

За наведених обставин, судова колегія вважає обґрунтованими висновки господарського суду першої інстанції про те, що вимога позивача про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. є обґрунтованою.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, 30.05.2019р. 2-им відповідачем у відзиві на позовну заяву та 19.06.2019р. 1-им відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив поданих до господарського суду Харківської області було заявлено про застосування наслідків сливу строку позовної давності до позовних вимог Харківської міської ради (т.1 а.с.71-76, т.2 а.с.1-32).

Так, у відповідності до приписів статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна дав ність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності почина ється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це осо бою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його по рушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчис лення строків, що містяться у статтях 252-255 Цивільного кодексу України.

Таким чином, за змістом названих норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Окрім того, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна дав ність до відповідних вимог.

Разом з тим згідно із частинами 3-4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за йо го захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість до ведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про пору шення можна було отримати раніше.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише як що буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно пору шені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених по зивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини щодо яких заявлені позовні вимоги ґрунтуються, зокрема:

- на незаконному проведенні реєстрації права власності за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви на будівлю по АДРЕСА_1, яка здійснена після анулювання реєстрації права за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви на спірну будівлю;

- визнанні недійсним та скасуванні договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Харківської міської ради, з підстав пропуску строку позовної давності місцевим господарським судом було встановлено, що КП "ХМБТІ" є підприємством, яке створене для забезпечення роботи Харківської міської ради по виконанню робіт з технічній інвентаризації, державній реєстрації, обліку і експертній оцінці нерухомого та іншого майна, держаній реєстрації обміну житлових приміщень, надання юридичних послуг юридичним та фізичним особам, а також втілення державної програми приватизації нерухомого майна міста Харкова та є підприємством, яке створено саме Харківською міською радою.

Отже, у КП "ХМБТІ" на момент реєстрації права власності на будівлю по АДРЕСА_1 за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви, була наявна інформація про анулювання реєстрації права за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви, на підставі рішення виконавчого комітету ХМР від 24.10.2001 №1879 та відповідно Харківська міська рада, в особі свого органу КП "ХМБТІ", була обізнана про таку реєстрацію ще у 2005 році.

Крім того, є чинним і не скасованими Рішення 17 сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області від 25.12.2007 року № 282/07 "Про надання згоди на розроблення проекту відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для будівництва (реконструкції) та експлуатації об`єктів"; Рішення 21 сесії 5 скли кання Харківської міської ради Харківської області від 16.04.2008 року № 77/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів" та Рішення Харківської міської ради Харківської області 21 сесії 5 скликання 16.04.2008 року прийнято рішення №77/08 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів", відповідно до п.12. Додатку 1 до даного рішення визначено "Внести зміни в п. 37 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради Харківської області 17 сесії 5 скликання прийнято рішення №282/07 "Про надання згоди на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для будівництва (реконструкції) та експлуатації об`єктів" від 25.12.2007 року №282/07.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Харківська міська рада довідалася або могла довідатися про порушення свого права, укладення спірного договору купівлі - продажу, або про особу, яка його порушила, станом на день прийняття міськрадою (позивачем у справі) рішень "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів", тобто у 2008 році.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними вище висновками місцевого господарського суду про те, що Харківська міська рада довідалася або могла довідатися про порушення свого права щодо укладення спірного договору купівлі - продажу, або про особу, яка його порушила, станом на день прийняття міськрадою (позивачем у справі) рішень "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об`єктів", тобто у 2008 році.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності почина ється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за йо го захистом до суду, недостатньо.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу від 12.12.2005р. № 1-4383, укладеного між Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви та Товариством з обмеженою відповідальністю торгова фірма "ДРУЖБА" на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., подана з пропуском строку позовної давності.

Разом з тим, судова колегія вважає, що відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 від 06.10.2005р. №1091, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно (державний реєстратор КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Мясненко Н.С., реєстраційний номер об`єкту 12308427), з підстав пропуску строку позовної давності місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що Харківська міська рада, в особі свого органу КП "ХМБТІ", була обізнана про таку реєстрацію ще у 2005 році, враховуючи наступне.

Так, з положень пунктів 1.1.-1.4. Статуту Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (надалі - Статут) в редакції 1999 року зі змінами станом на 2005 рік, вбачається, що Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" створене Харківською міською радою у відповідності з Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про підприємства в Україні", "Про власність", "Про підприємництво" та іншими діючими нормативно-правовими актами України.

Підприємство належить до комунальної власності територіальної Громади м. Харкова, засновником Підприємства є Харківська міська рада.

Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" реорганізоване шляхом приєднання Державної комунальної організації "Центр з обміну житлових приміщень" Харківської міської ради.

При приєднанні Державної комунальної організації "Центр з обміну житлових приміщень"; Харківської міської ради до Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" до останнього переходять усі права та обов`язки Державної комунальної організації "Центр з обміну житлових приміщень" Харківської міської ради.

Пунктом 2.1. Статуту визначено, що підприємство є юридичною особою за законодавством України з моменту державної реєстрації.

Отже, зі змісту Статуту вбачається, що КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" є самостійним суб`єктом господарювання, та відповідно висновки місцевого господарського суду про те, що КП "ХМБТІ" є органом міської ради та саме з 2005року Харківська міська рада, в особі свого органу КП "ХМБТІ", була обізнана про вчинення реєстраційних дій, проведених у 2005 році у Реєстрі прав власності на нерухоме майно після анулювання реєстрації прав на спірну будівлю по вул. Клочківській, буд. 8 за Свято-Покровським монастирем Харківської єпархії Української Православної Церкви є передчасними.

В даному випадку, судова колегія вважає, що строк позовної давності до вимоги про скасування запису про державну реєстрацію за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 від 06.10.2005 № 1091, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно (державний реєстратор КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Мясненко Н.С., реєстраційний номер об`єкту 12308427) має обраховуватись з 24.09.2003р., а саме: з моменту прийняття Харківською міською радою (позивачем у даній справі) рішення Харківської міської ради Харківської області 16 сесії 24 скликання від 24.09.2003р. "Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" було прийнято рішення про надання Свято-Покровському монастирю Харківської Єпархії Української Православної Церкви в оренду строком до 01.10.2013р. (але не пізніше початку реконструкції району) земельну ділянку загальною площею 0,2711га по АДРЕСА_1, для обслуговування будинку (т.2 а.с.16-21).

Судова колегія враховує, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що, враховуючи наявність відповідних заяв 1-го та 2-го відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію за Свято-Покровським монастирем Харківської Єпархії Української Православної Церкви права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2" по АДРЕСА_1 від 06.10.2005р. №1091, внесений до Реєстру прав власності на нерухоме майно (державний реєстратор КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Мясненко Н.С., реєстраційний номер об`єкту 12308427).

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів також враховує, що в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини справа "Проніна проти України" (Заява №63566/00) Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.09.2019р. у справі №922/1418/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко