ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2019 р. Справа№ 910/6037/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 12.12.2019

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019

у справі № 910/6037/19 (суддя Шкурдова М.Л.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне"

про стягнення 214 922,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 162 099,57 грн. основного боргу, 10 290,85 грн. інфляційних втрат, 2 764,09 грн. 3% річних, 5 489,24 грн. пені та 2 709,66 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19 скасувати в повному обсязі. Направити справу № 910/6037/19 на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом не взято до уваги того, що акти про зняття показань з приладів обліку питної води за червень 2017р., не мають підпису та печатки скаржника, за липень 2017р. підписані невідомою особою та не мають печатки скаржника, за вересень 2017р. підписані невідомою особою та не мають печатки скаржника, за лютий 2018р. підписані невідомою особою та не мають печатки скаржника, за травень 2018р. підписані невідомою особою та не мають печатки скаржника, за червень, липень, вересень, жовтень 2018р. підписані невідомою особою та не мають печатки скаржника, що в свою чергу є неналежними доказами факту постачання відповідних обсягів питної води скаржнику.

Скаржник вказує на те, що не може вважатись доведеною вартість та обсяги послуг позивача з постачання гарячої води на суму 41 984,27 в період з 01.06.2017 по 31.12.2018, яка розрахована позивачем виходячи з загального обсягу води, поданого через водопровідних ввід до бойлеру, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 13-А та не має жодного відношення до скаржника. Балансоутримувачем теплового пункту, через який в будинок скаржника подається гаряча вода, є третя особа, а не скаржник, договірних відносин у скаржника з третьою особою не має, а відтак, правові підстави вимагати оплати скаржником гарячої води або її відводу за період з 01.06.2017 по 31.12.2018 згідно із нормами чинного законодавства, також відсутні. Не може вважатись доведеною вартість та обсяги послуг позивача з постачання холодної води та водовідведення на суму 138 659,47 грн. в період з 01.06.2017 по 31.12.2018, яка розрахована позивачем виходячи з загального обсягу води, поданого через водопровідний ввід до будинку скаржника за загально-будинковими лічильниками непогодженими сторонами у договорі № 8360/4-14 від 08.08.2000, або додатках до нього.

Скаржник зазначає, що відповідно до договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 між позивачем та відповідачем, останній є абонентом, а не споживачем послуг, крім того, в договорі не визначено з яких конкретно внутрішньо-будинкових лічильників повинні зніматися показники споживання питної води, відсутні додатки до договору щодо прийому-передачі в експлуатацію внутрішньо-будинкових лічильників, їх номерів, кількості, паспортів, свідоцтв про повірку на відповідність технічним стандартам відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" та будь-які інші документи підписані між позивачем та відповідачем.

Також скаржник зазначає, що з 2015р. всі постачальники комунальних послуг в Україні заключили індивідуальні договори або договори приєднання з фактичними споживачами послуг з власниками квартир, проводять прямі нарахування та розрахунки відповідно до показників індивідуальних лічильників, однак, позивач ухиляється від підписання індивідуальних договорів незважаючи на спірні правовідносини з скаржником та невідповідність існуючого абонентського договору нормам чинного законодавства України. Правила користування комунальним водопроводом та каналізацією в м. Києві, затверджені рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1986 № 24 втратили чинність 01.07.1994 у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами комунального водопостачання у містах і селищах України, затверджених наказом Держитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які в свою чергу втратили чинність 18.10.2008 у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, відповідно до п. 2.1 яких, користування системами централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється виключно на договірних засадах відповідно до Законів України, а відповідно до п. 2.2 Правил, істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Але жодним додатком до договору № 8360/4-14 від 08.08.2000 останні законодавчі зміни не внесені позивачем, як постачальником послуг, тому відповідно до п.п. 3.5 та 6.3 договору, всі взаємовідносини постачальника та абонента, регулюються постановою Ради Міністрів УРСР № 196 від 24.04.1979 та наказом № 65 Голови Житлокомунгоспу України від 01.07.1994, які втратили чинність 18.10.2008, що ставить під сумнів відповідність нормам чинного законодавства України, цього договору.

Скаржник не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що скаржником, як абонентом, згідно із п. 3.7 договору № 8360/4-14 від 08.08.2000, про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг з 01.06.2017 по 31.12.2018 не повідомляв позивача через свого представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння розрахунків та підписання актів звірки, у зв`язку із тим, що скаржник не отримував від позивача платіжні вимоги, що доведено належними доказами у вигляді довідок з банків скаржника, крім того, скаржник неодноразово направляв позивачу листи з проханням провести звірку по нарахуванням та заборгованості, але не отримував відповіді, що підтверджується належним доказом у справі - листом № 9 від 28.08.2017 скаржника до позивача з відміткою про отримання. На етапі досудового врегулювання спору, позивач не направив скаржнику жодного розрахунку з вимогою провести звірку та погасити борг за спірний період, таким чином, скаржник не мав можливості спростувати, заперечувати або приймати фінансові вимоги позивача.

На думку скаржника, він не є колективним споживачем послуги з водопостачання та водовідведення у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зі змінами від 10.06.2018, тому у скаржника відсутні повноваження для підписання та виконання договору колективного споживача комунальних послуг, що підтверджено протокольними рішеннями засновників скаржника.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 справу № 910/6037/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Призначено справу до розгляду на 12.12.2019.

25.11.2019 від позивача через відділ канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначивши про наявність правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у аналогічній справі № 910/14142/17. Зокрема, позивач зазначає, що відповідач лише 28.01.2019 листом № 12 виконав покладений на нього умовами договору обов`язок та надало вірні банківські реквізити, а позивач в свою чергу, належним чином виконував умови п. 3.6 договору та направляв до банківської установи відповідача у позовний період платіжні документи на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, які в свою чергу не відправлялись на зазначені відповідачем реквізити, адже МФО отримувача виключено із довідника СЄП, а про вірні реквізити відповідач повідомив позивача після спірного періоду 01.02.2019.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2019 просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2019 просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19 скасувати, вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.08.2000 між Державним комунальним об`єднанням "Київводоканал"та відповідачем укладено договір № 8360/4-14 від 08.08.2000 на послуги водопостачання та водовідведення (надалі - Договір).

На підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20.07.2001 № 359 Державне комунальне об`єднання "Київводоканал" було перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Із Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 768385 вбачається, що Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" ідентифікаційний код 03327664 було перетворене на Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" ідентифікаційний код 03327664, яке в подальшому, перейменовано у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Відповідно до п. 1 договору № 8360/4-14 позивач, за договором постачальник, зобов`язується забезпечити відповідачу, за договором абоненту, постачання питної води та прийняти від відповідача каналізаційні стоки, а відповідач сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

В п.п. 2.1, 2.2 договору № 8360/4-14 сторонами погоджено, що позивач забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82; приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимі концентрації шкідливих речовин (2.1); відповідач сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством; у разі зміни тарифів оплата послуг відповідачем здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору (2.2).

Згідно із п.п. 3.1, 3.4, 3.6, 3.7 договору № 8360/4-14 кількість води, що подається позивачем та використовується відповідачем, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих позивачем; зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача (3.1); кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно із показниками водо лічильника, а при його відсутності - за узгодженням з позивачем за діючими нормами водопостачання або іншим засобом, передбачених п. 21.2 Правил (3.4); відповідач розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи (3.6); у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг відповідач зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту в цей же термін; при невиконанні цієї умови дані позивача вважаються прийнятими відповідачем (3.7).

Відповідно до п. 12.17 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюються з підприємствами, які споживають воду; порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

18.10.2008, у зв`язку з набуттям чинності Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190) втратили чинність Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Пунктами 3.1, 3.7 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів обліку; розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Як вказує позивач у позовній заяві, позивачем за період з 01.06.2017 по 31.12.2018 відповідачеві було надано послуг на загальну суму 435 710,45 грн., що підтверджується актами про зняття показників водолічильників, відомостями розщеплення оплат КП "ГІОЦ" та витягами з реєстрів наданих пільг та субсидій, які підтверджують часткову оплату, розшифровками рахунків відповідача, в яких вказані об`єми спожитих послуг, тарифи, за якими проводилися нарахування та вартість наданих послуг.

Однак, за отримані послуги сплачено частково, на суму у розмірі 273 610,88 грн., в результаті чого, як стверджує позивач у позовній заяві, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 162 099,57 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2014 між ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" та ПАТ "Київенерго" укладено договір № 12477/5-01 від 07.08.2014 про надання послуг з централізованого постачання питної холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води. Адреси точки надання послуги визначені у додатку № 1 до договору, згідно з яким передбачено надання послуги, в тому числі по будинку на вул. Гмирі, 13-А.

В матеріалах справи наявна Довідка комунального концерну "Центр комунального сервісу" щодо спожитих обсягів гарячої води, поставленої ПАТ "Київенерго" та КП "Київтеплоенерго" за адресою: вул.Гмирі, 9 за період з червня 2017р. по грудень 2018р., з якої судом встановлено, що обсяги спожитої гарячої води вказаним житловим будинком відповідають обсягам прийнятих стоків гарячої води зазначеним позивачем в розрахунку вартості наданих послуг.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем доведено обсяг та вартість надання послуг щодо прийняття стоків гарячої води (по коду 2-50797), заборгованість з якої склала 38 311,04 грн, та вартість послуг постачання холодної води та прийняття стоків (по коду 2-797), заборгованість з якої склала 123 788,53 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.06.2017 по 31.12.2018 послуг не повідомляв, свого представника з обґрунтовуючими документами, відповідно до п. 3.7 договору № 8360/4-14, для проведення звіряння розрахунків та підписання акту не направляв. Тому, в силу положень п. 3.7 договору № 8360/4-14, кількість та вартість наданих позивачем з 01.06.2017 по 31.12.2018 послуг з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими відповідачем.

Також слід зазначити, що згідно із п. 3.1 договору № 8360/4-14 зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача спільно з представником відповідача, тобто, присутність представника відповідача при знятті показань лічильника є правом, яким останній не скористався.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.6 договору № 8360/4-14 сторони погодили умову про те, що відповідач розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у п`ятиденний термін з дня представлення позивачем платіжних документів до банківської установи.

Згідно із п. 2.2 договору № 8360/4-14 відповідач зобов`язаний при зміні своїх реквізитів повідомити про це позивача у 7-ми денний строк.

Позивачем до матеріалів справи додані копії листів від 26.06.2018 за № 5546/8/8/02-12, від 19.03.2018 за № 2933/8/8/02-18, із доказами надсилання відповідачу, в яких повідомлено відповідача про те, що після відправлення до банківської установи відповідача розрахункових документів - дебетових повідомлень, для оплати за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва, ним було отримано відповідь про неможливість відправки відповідачу дебетових повідомлень у зв`язку з невірними банківськими реквізитами відповідача. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просив терміново офіційно направити до розрахункового департаменту уточнену інформацію щодо банківських реквізитів відповідача.

Також у листах зазначено, що отримувати всі необхідні розрахункові документи можна у розрахунковому департаменті за адресою: вул. Електротехнічна, 16.

Однак, відповідачем, всупереч п. 2.2 договору № 8360/4-14 офіційно не направлено до розрахункового департаменту уточнену інформацію щодо банківських реквізитів відповідача.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка АТ "Банк Кредит Дніпро" № 55/3-1392 від 12.04.2019, в якій зазначено, що платіжні повідомлення, які надсилались розрахунковим департаментом позивача за реквізитами відповідача за період з 01.06.2017 по 31.12.2018 не відправлені банком АТ "Банк Кредит Дніпро", у зв`язку із невірним МФО банком отримувача, виключеним із довідника СЄП.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином виконано умови п. 3.6 Договору та направлено до банківської установи відповідача у спірний період платіжні документи на оплату послуг з водопостачання та водовідведення, які не відправлялись на зазначені відповідачем реквізити, в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення п. 2.2 договору № 8360/4-14 не повідомлено позивача про зміну реквізитів.

Посилання на відсутність у відповідача обов`язку зі сплати спожитих послуг у зв`язку із неотриманням останнім платіжних документів позивача є необґрунтованим. Адже обсяг водопостачання, тарифи та строки оплати за отримані послуги були відомі відповідачу, тому відсутність самих лише платіжних документів у будь-якому випадку не звільняє відповідача від встановленого законодавчо та передбаченого умовами договору обов`язку своєчасної сплати фактично спожитих ним послуг. Більше того, відповідачем протягом спірного періоду було змінено банківські реквізити, проте не повідомлено про це позивача у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 910/22129/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктом 3.7 Правил № 190 встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Отже, враховуючи норму ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, п. 3.7 Правил № 190, у відповідача, як споживача послуг за договором № 8360/4-14, був обов`язок оплачувати послуги щомісячно, тобто, за спожиті послуги у поточному місяці - не пізніше кінця місяця, наступного за звітним.

Відповідачем доказів оплати послуг з водопостачання та водовідведення суду не надано, наявність заборгованості в розмірі 162 099,57 грн. не спростовано, в зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 8360/4-14 у розмірі 162 099,57 грн. є доведеною матеріалами справи та є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 193 ГК України, 526 ЦК України та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Слід зазначити, що позивачем до позовних вимог не включено оплату вартості послуг з гарячого водопостачання, натомість, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору № 8360/4-14, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу (позивача).

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці (постанови Вищого господарського суду України від 26.01.2016 у справі № 910/19808/15, від 19.03.2014 у справі № 910/13220/13, від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором № 8360/4-14, апеляційний господарський суд, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що правильними є суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних є суми у розмірі 10 290,85 грн. та 2 764,09 грн., відповідно.

Згідно із п. 4.2 договору № 8360/4-14 за несвоєчасну оплату послуг з водопостачання та водовідведення відповідач сплачує пеню у розмірі 0,1 відсоток несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши розрахунок, апеляційний господарський суд вважає правильною пені у розмірі 5 489,24 грн.

Згідно із п. 4.1 договору № 8360/4-14 за безпідставну відмову від оплатити наданих послуг, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від несплаченої суми.

Однак, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 32 419,91 грн., у зв`язку із недоведеністю факту безпідставної відмови відповідача від сплати наданих послуг, враховуючи, зокрема, здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості.

Також слід зазначити наступне.

Згідно із п. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 910/14142/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (позивача у справі № 910/6037/19) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" (відповідача у справі № 910/6037/19) про стягнення 178 173,96 грн. (за договором № 8360/4-14) зазначено наступне.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами, зокрема, є комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Верховний Суд звертає увагу, що ОСББ "Ювілейне" як юридична особа не позбавлений права укладати договори, зокрема про надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Взявши на себе зобов`язання згідно договору № 8360/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення та визначивши на власний розсуд умови цього договору, сторони зобов`язані їх виконувати.

Згідно із зазначеними нормами права споживачі зобов`язані оплачувати отримані ними житлово-комунальні послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води зобов`язані, зокрема, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частинами другою та шостою статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Споживачем у розумінні статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що предметом діяльності ОСББ є, серед іншого, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг, для чого ОСББ статтями 10, 16, 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" надано право укладати відповідні договори з суб`єктами, що надають послуги.

Втім, ОСББ як юридична особа не потребує житлово-комунальних послуг - їх потребують члени об`єднання. У зв`язку з цим статтею 22 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено особливості укладення ОСББ договорів про надання житлово-комунальних послуг: об`єднання за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг.

Колегія суддів відзначає, що за новою термінологією, запровадженою Законом України "Про житлово-комунальні послуги", терміну "постачальник" комунальних послуг відповідають терміни "виконавець" та "виробник", а терміну "замовник (абонент)" - термін "споживач".

Тобто, з визначеного Законом України "Про житлово-комунальні послуги" переліку учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (власник, споживач, виконавець, виробник) ОСББ може виступати у ролі споживача - як колективний замовник (абонент), що і мало місце у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2018 у справі № 904/5702/16.

Доводи скаржника про необхідність укладення договорів про надання послуг з водопостачання та водовідведення виключно з власниками квартир як споживачами послуги жодним чином не впливають на необхідність виконання відповідачем зобов`язань за наданими послугами відповідно до діючого договору, який недійсним не визнавався і дія якого не припинялася.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, скаржник, заперечуючи кількість холодної води на умовах, передбачених договором № 8360/4-14, зазначену позивачем, не вказав свої дані про кількість спожитої холодної води та не навів обґрунтованих підстав невиконання зобов`язання щодо здійснення вчасно та у повному обсязі рахунків згідно із вказаним договором.

Скаржником також не надано до матеріалів справи доказів, в яких зафіксовані показники двох лічильників на вводах до будинку відповідача, за спірний період.

Твердження скаржника на відсутність будь-яких документів щодо прийому-передачі в експлуатацію внутрішньо-будинкових лічильників, їх номерів, кількості, паспортів, свідоцтв про повірку на відповідність технічним стандартам відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" та будь-яких інші документи підписаних між позивачем та відповідачем, спростовується розпорядженням на реєстрацію* чи підтвердження даних щодо водолічильника та відкриття о/р (а.с. 90 т. І) та актом опломбування від 01.06.2012 (а.с. 91 т. І).

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 174-181 т. І) вказує, що вимога позивача про стягнення штрафних санкції є безпідставною, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та постанови № 10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України (п. 3.2) щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, позивач може проводити нарахування штрафних санкцій та пені виключно за 2018 рік.

Однак, як свідчить розгорнутий розрахунок позовних вимог, наданий позивачем до матеріалів справи (а.с. 18-19, т. І), позивачем пред`явлені позовні вимоги у межах загальної позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України та спеціальної, передбаченої статтею 258 ЦК України для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) за період з 01.08.2018 по 31.12.2018, враховуючи, що позов пред`явлено до суду 10.05.2019, згідно із датою вхідного штампу Господарського суду міста Києва.

Отже, підстави для відмови у позові, у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, відсутні.

Скаржник у апеляційній скарзі посилається на судові рішення у справах № 910/12194/13, № 910/12852/17, № 910/23521, № 910/3283/18, проте, слід зазначити, що обставини справи, встановлені вказаними судовими рішенням є іншими, ніж у справі № 910/6037/19, тому підстави для застосування у цій справі висновків щодо обставин справ № 910/12194/13, № 910/12852/17, № 910/23521, № 910/3283/18, відсутні.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі 910/6037/19 та для задоволення апеляційної скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне", відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено порушень норм процесуального права, передбачених ч. 3 ст. 277 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне", згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2019 у справі № 910/6037/19 залишити без змін.

3. Судові витрати покласти на Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ювілейне".

4. Справу № 910/6037/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 17.12.2019.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім