ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/16160/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Дроботова Т.Б., Мачульський Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шпорта В.О.

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 (суддя Щербаков С.О.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 (головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Київгаз"

про визнання договору укладеним,

За участю представників сторін:

від позивача: Болдін В.В. - адвокат,

від відповідача: Лебедєв Ю.В. - адвокат,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (далі - відповідач) про визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору транспортування природного газу № від 01.08.2018, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497, у редакції, наведеній у прохальній частині позовної заяви.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є оператором газотранспортної системи, а відповідач - оператором газорозподільної системи, у зв`язку з чим позивач вважає, що на відповідача, як на оператора газорозподільної системи, нормами чинного законодавства покладено обов`язок мати укладений з оператором газотранспортної системи (позивачем) договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497.

1.3. Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що запропонований позивачем проект договору не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема, не містить істотних умов щодо предмету та ціни договору, у зв`язку з чим відповідачем відмовлено у його укладенні.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019, у позові відмовлено.

3. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

3.1. 29.10.2019 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Акціонерним товариством "Укртрансгаз" подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 у справі № 910/16160/18 до Касаційного господарського суду.

3.2. Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2019 у справі № 910/16160/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Дроботова Т.Б., Мачульський Г.М.

3.3. 14.11.2019 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження по справі та призначення до розгляду на 18.12.2019, якою повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги та визначено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 04.12.2019.

3.4. В судове засідання з`явилися представник позивача, який просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати судові рішення, прийняти нове, яким в повному обсязі задовольнити його позовні вимоги і представник відповідача, який проти задоволення касаційної скарги заперечував.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

4.1. У касаційній скарзі позивач просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4.2. Позивач зазначає, що укладення спірного договору було обов`язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі для відповідача. З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.05.2019 у справі №904/4051/18, зазначає про порушення судами норм матеріального та процесуального права, помилковість висновків про те, що додатки 1, 2, 3 є істотними умовами до Договору і без них не може бути укладений спірний правочин.

4.3. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у її задоволенні, а судові рішення залишити без змін.

5. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

5.1. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 за № 2497 затверджено Типовий договір транспортування природного газу.

Пунктом 3 вказаної Постанови встановлено, що суб`єкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, необхідно привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

5.2. Листом № ТSОВИХ-18-1897 від 23.07.2018 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Київгаз"), в якому зазначило, що з метою приведення укладених договорів транспортування природного газу у відповідність до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 зі змінами і доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 27.12.2017 № 1437, позивачем 18.07.2018 було направлено електронний лист з пропозицією укласти договір транспортування природного газу та відповідний проект договору.

5.3. Проте, станом на 23.07.2018 позивач не отримав підписаний з боку відповідача проект договору транспортування газу, у зв`язку з чим позивач повторно направив відповідачу для підписання та скріплення печаткою проект договору транспортування природного газу, який отриманий відповідачем 27.07.2018, згідно відтиску печатки вхідної кореспонденції відповідача за № 3742.

5.4. В свою чергу, листом від 30.07.2018 № 2220/09 відповідач надав відповідь на вищевказаний лист позивача, в якому зазначив, що надісланий позивачем проект договору транспортування природного газу не містить істотних умов щодо ціни - відповідні тарифи наразі не встановлені Регулятором, щодо предмету - не надані додатки 1, 2 та 3, які мають бути невід`ємними частинами договору. Тож, відповідач запропонував позивачу, після затвердження НКРЕКП відповідних тарифів, а також визначення решти істотних умов надіслати на адресу відповідача пропозицію щодо укладення договору транспортування природного газу, що відповідатиме нормам чинного законодавства.

5.5. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що згідно з нормами Кодексу газотранспортної системи, Закону України "Про ринок природного газу" та постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 на відповідача, як на оператора газорозподільної системи покладено обов`язок мати укладений з оператором газотранспортної системи (позивачем) Договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, тож позивач вважав, що відповідач не мав підстав для відмови від укладання договору, оскільки укладання такого договору є обов`язковим для останнього.

6. Короткий виклад мотивів судових рішень судів попередніх інстанцій

6.1. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що для укладання договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 в редакції позивача, сторонам обов`язково слід конкретизувати окремі його умови, погодити і підписати необхідні додаткові документи, оскільки вони визначають істотні умови цього договору, а саме: додаток 1, яким визначаються вартість та порядок розрахунків до договорів потужності; додаток 2, яким визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу Замовника за місяцями у куб.м; додаток 3, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (п.5.4 розділу V договору); акти балансового розмежування.

6.2. Постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як згідно з ч.3 ст. 179 ГК України обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №914/813/17 від 21.03.2018.

6.3. Разом з цим, між сторонами укладено договори, котрі є чинними, однак позивач не заявляв вимог щодо врегулювання розбіжностей за згодою іншої сторони або позову про внесення змін до діючого договору відповідно до положень статті 188 ГК України.

6.4. При цьому, постановою НКРЕКП від 04.12.2018 № 1598 внесені зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2497, та виключено з абзацу другого пункту 9.3 розділу ІХ Типового договору посилання на Порядок, затверджений постановою КМУ № 20.

Постанова НКРЕКП № 1598 набрала чинності 28.12.2018. Відповідно до частини другої статті 237 ГПК України суд, ухвалюючи рішення, не може виходити за межі позовних вимог.

Разом з цим у пункті 9.3 договору позивач посилається на Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затверджений постановою КМУ № 20, яка втратила чинність.

7. Позиція Верховного Суду

7.1. Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК):

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням по новому обставин справи.

7.2. Перевіривши доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, в розрізі застосування судами норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, колегія суддів касаційного суду визнає їх необґрунтованими з огляду на таке.

7.3. За наслідками розгляду даного судового спору про визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору транспортування природного газу у редакції, наведеній у прохальній частині позовної заяви, суди встановили, що між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Київгаз" (замовник) вже укладено договори на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Б19 від 27.09.2011, №/Н19 від 27.09.2011, № /П19 від 28.09.2011, згідно з умовами яких газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи природного газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

За змістом п.11.1 договорів № /Б19 від 27.09.2011 та №/Н19 від 27.09.2011, вони набирають чинності з дня підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2011. Договори діють в частині транспортування газу до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобов`язань за договором. Договори вважаються продовженими на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Матеріали справи не містять доказів припинення дії вищевказаних договорів або перегляду сторонами їх умов.

Встановлено судами і те, що на час розгляду цього спору за договорами №/Б19 від 27.09.2011 та № /Н19 від 27.09.2011 надаються послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018, від 31.05.2018, від 30.06.2018, від 31.07.2018, від 31.08.2018, від 30.09.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019.

Отже, оскільки позивачем не заявлено позов про внесення змін до діючих договорів відповідно до положень статті 188 ГК України або вимог щодо врегулювання розбіжностей між сторонами, зокрема і щодо змісту таких змін, то суди підставно відмовили у позові саме про укладення нового договору.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 902/575/18 та у постановах колегій суддів Касаційного господарського суду від 12.09.2019 у справі №926/1512/18, від 30.07.2019 у справі №906/783/18, від 02.07.2019 у справі №905/1842/18, від 25.06.2019 у справі № 911/1979/18.

7.4. Разом з цим, судами вірно враховано і те, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач серед іншого вважав, що договір має бути викладено та підписано в редакції АТ «Укртрансгаз», яка, на думку скаржника, повністю узгоджується з типовою формою договору, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015, і яка є обов`язковою для сторін.

Однак, частинами 1 - 4, 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що:

"1. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

2. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

3. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

4. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

7. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів."

Частиною 1 ст. 187 ГК України встановлено, що:

"Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору."

Відповідно до ч. 1, абз.1 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу»:

"1. Транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

2. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором."

Згідно з п. 2 гл. 1 р. VI Кодексу газорозподільних системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 взаємовідносини між оператором ГТС (оператором газотранспортної системи) та оператором ГРМ (оператором газорозподільної системи), пов`язані з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з ГТС до ГРМ, регулюються укладеним між ними договором на транспортування природного газу, який укладається за формою Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497, технічною угодою (за необхідності) та відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 затверджено Типовий договір транспортування природного газу.

Отже, постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як згідно з ч.3 ст. 179 ГК України обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 10.09.19 у справі № 925/1051/18, від 02.07.19 у справі №905/1842/18, від 02.05.18 у справі № 920/352/17, від 02.05.18 у справі № 927/666/17, від 24.04.18 у справі № 922/1592/17, від 26.04.18 у справі № 920/350/17, від 10.04.18 у справі № 927/667/17, від 27.03.18 у справі № 920/405/17, від 26.03.18 у справі № 927/670/17, від 21.03.18 у справі № 914/813/17, від 14.03.18 у справі № 927/665/17.

7.5. Як вказувалось вище, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач, серед іншого, вважав, що пункт 9.3 договору має бути викладено та підписано в редакції АТ «Укртрансгаз», який повністю узгоджується з типовою формою договору, затвердженою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 2497 від 30.09.2015.

Так, п. 9.3. запропонованого позивачем проекту спірного договору містить наступні умови: "У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Однак, постановою Кабінету Міністрів України № 951 від 08.11.2017 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Постанова № 951 від 08.11.2017 набрала чинності з 01.01.2018.

Таким чином, з 01.01.2018 Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, втратив чинність.

Нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню.

Оскільки запропонована позивачем редакція п. 9.3 договору містить посилання на порядок, встановлений нечинною постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог АТ «Укртрансгаз» та визнання укладеним договору на умовах, запропонованих останнім.

Разом з цим, як вказувалось вище, позивач не заявляв вимог щодо врегулювання саме лише розбіжностей між сторонами.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 902/575/18 та у постановах колегій суддів Касаційного господарського суду від 05.12.2018 у справі №908/1823/18, від 04.12.2019 у справі 904/4098/18, від 28.11.2019 у справі №914/1778/18, від 21.11.2019 у справі №907/553/18, від 14.11.2019 у справі №920/704/18.

З урахуванням вищевикладеної сталої практики Касаційного господарського суду колегія суддів відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/4051/18, при тому, що висновки, викладені в останній, спростовуються в першу чергу висновками, викладеними у наведеній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 902/575/18, тобто прийнятій після вказаної постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/4051/18.

7.6. Окрім того, суди вірно врахували і те, що згідно Типового договору транспортування природного газу, він містить наступні додатки: додаток 1 - Розподіл потужності; додаток 2 - Транспортування; додаток 3 - Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

На вказані додатки також міститься посилання і в проекті спірного договору, викладеного позивачем в прохальній частині позовної заяви, зокрема, в п.п. 2.4, 2.8, 5.4, 8.2.

Водночас, ані до проекту договору, надісланого відповідачу, ані до проекту договору, доданого до позовної заяви, жодного додатку складено та додано не було, відомості, що в них містяться, в тексті проекту договору також відсутні.

Суди обґрунтовано визнали, що такі додатки містять істотні умови спірного правочину, без яких визнати його укладеним буде не правомірно, з наступних підстав.

7.7. Так, у додатку 1 визначається розподіл потужності у точках входу/виходу річна, квартальна, місячна та денна. До проекту договору такий додаток не надано.

Водночас, пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС використовується термін "розподіл потужності", який визначається як частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу. Водночас, Розподілена (договірна) потужність визначена як частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Згідно з першим абзацом пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в Кодексі ГТС, надає суб`єктам ринку природного газу право користування газотранспортною системою в межах розподілу потужностей на точках входу та виходу.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділ IX Кодексу ГТС потужність фізичної точки виходу з газотранспортної системи, до якої підключена газорозподільна система, надається виключно оператору газорозподільної системи на період не менше одного року. Розмір потужності, що надається оператору газорозподільної системи, визначається в договорі на транспортування природного газу.

Пунктом 2 глави 2 розділу IX Кодексу ГТС передбачено, що у договорі транспортування природного газу чи його окремому додатку зазначаються відповідні фізичні точки входу та/або виходу, розподілена потужність, на яку замовник послуг транспортування має право, тип потужності (гарантована чи переривчаста), обсяг потужності та період її використання (строк, на який потужність була розподілена).

7.8. Додатком 2 до договору визначається плановий обсяг фізичного транспортування природного газу замовника за місяцями у куб. м.

Згідно з другим абзацом пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.

Відповідно до пункту 5 глави 3 розділу І Кодексу ГТС оператор ГТС здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу.

Як встановлено у справі, відповідача включено до Переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам, та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу".

Замовник послуг транспортування, на якого у встановленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу окремим категоріям споживачів, подає окремі номінації/реномінації в рамках виконання спеціальних обов`язків для кожної точки входу/виходу, з/до якої такий замовник має намір подати/відбирати природний газ у відповідну газову добу (п. 1 гл. 1 розділу XI Кодексу ГТС).

Відповідно до п. 3 гл. 7 розділу IX Кодексу ГТС номінації на період однієї газової доби подаються оператору газотранспортної системи відповідно до положень розділу XI цього Кодексу. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються Оператором ГТС на його офіційному веб-сайті (п.6.3. розділу VI договору).

Згідно з пп. 4 п. 2 гл. 7 розділу III Кодексу ГТС приймання - передача природного газу між оператором ГТС та оператором ГРМ відбувається в точках комерційного обліку газу на газорозподільних станціях і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих сторін не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним.

Вартість послуг транспортування природного газу в точці виходу складається з двох частин: перша - виражена в грошовій формі (визначається з урахуванням тарифів у точках виходу та замовленої потужності в цих точках), друга - у натуральному вираженні обсягів природного газу, для забезпечення втрат Оператора для точок виходу (п.8.3. розділу VIII проекту договору).

На час укладення спірного договору, постанови НКРЕКП про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Київгаз", якою було би враховано витрати на оплату оператору ГТС обсягу замовленого обсягу транспортування та потужності в точках виходу з газотранспортної системи, немає, тому виконання договору без погодженого сторонами планового обсягу фізичного транспортування природного газу по суті є неможливим.

7.9. Щодо умов, викладених у додатку 3 до договору, яким визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника (п.5.4. проекту договору), судами враховано наступне.

Відповідно до п. 3 гл. 1 розділу І Кодексу ГТС комерційний вузол обліку природного газу (ВОГ) - це вузол обліку, що застосовується для проведення комерційних розрахунків при визначенні об`єму (обсягу) транспортування (споживання/постачання) природного газу в точці комерційного обліку.

Пункт 2 розділу VI Кодексу ГТС передбачає, що правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розділу III Кодексу ГТС приймання-передача природного газу у фізичних точках входу та точках виходу здійснюється виключно за наявності комерційного ВОГ (ПВВГ).

Комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВП) сторони, що передає природний газ. Якщо у сторони, що передає газ, відсутній комерційний ВОГ (ПВВГ), комерційний облік природного газу проводиться на комерційному ВОГ (ПВВГ) сторони, що приймає газ (п. 2 гл. 2 розділу III Кодексу ГТС).

Комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи має бути розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи. У випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб`єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи (п. 3 гл. 2 розділу III Кодексу ГТС).

Проект договору містить умови, зокрема про те, що Порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються Сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього Договору" (п. 5.1 проекту Договору).

В пункті 5.4 проекту договору зазначено, що окремим додатком № 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи /прямим споживачем/ газовидобувним підприємством/ виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного Замовника".

Пунктом 2.8 проекту Договору встановлено, що додаток № 3 до договору укладається обов`язково між сторонами у випадку, коли Замовником послуг є оператор газорозподільної системи, зокрема, АТ "Київгаз".

Отже, наведене вище свідчить про обов`язковість укладення додатку 3 до Договору транспортування природного газу, який, в порушення вказаних правових приписів, відсутній.

7.10. Тому, оскільки судами встановлено, що додатків 1-3 до Договору сторонами не підписано, до позовної заяви позивачем не долучено, спірний договір не можна визнати укладеним без останніх, оскільки це свідчитиме про непогодження всіх істотних умов договору в порушення вимог ч.2 ст.180 ГК України, що узгоджується з подібними висновками Верховного Суду, викладеними у п.22 постанови від 25.06.2019 зі справи №916/2090/16, та спростовує доводи позивача щодо можливості укладення додатків 1-3 до договору після укладення самого договору транспортування природного газу.

7.11. Згідно з ч.1 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованих та переконливих доводів щодо неправильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

8.2. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" необхідно залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

8.3. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2019 у справі №910/16160/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Т. Дроботова

Г. Мачульський