УХВАЛА

05 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1731/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, Л. В. Стратієнко

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019р.

у складі колегії суддів: Л. В. Лавриненко- головуючий, О. Ю. Аленін, І. Г. Філінюк

та на рішення господарського суду Одеської області від 01.07.2019р.

суддя: О. Ю. Оборотова

за позовом ОСОБА_1

до

1.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Південьагропереробка";

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Джелс Енерджі АБ"

про визнання недійсним контракту від 10.05.2015р. №40/05/15

за участю представників:

від позивача: не з`явилися,

від відповідача-1: не з`явилися,

від відповідача-2: Єрохіна В.О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до СТОВ «Південьагропереробка» та ТОВ «Джелс Енерджі АБ» про визнання недійсним контракту № 40/05/15, укладеного 10.05.2015р. між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.05.2015 р. без згоди ОСОБА_1 як учасника товариства, без скликання та проведення загальних зборів учасників, директором товариства було укладено контракт №40/05/15 з ТОВ «Джелс Енерджи АБ» на суму 65 000,00 євро (в гривневому еквіваленті на момент укладання контракту - 1 522 738, 16 грн.). Позивач зазначає, що статутом СТОВ "Південьагропереробка" передбачено обмеження повноважень директора підприємства на укладення договорів на суму більше 1000 мінімальних заробітних плат без проведення загальних зборів товариства, а тому вважає, що контракт від 10.05.2015р. №40/05/15 укладено директором Казимировим О.А. з перевищенням повноважень.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.07.2019р. у справі №916/1731/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.10.2019р., у позові відмовлено.

З посиланням на ст. 241 ЦК України суди дійшли висновку про схвалення правочину, який підписаний особою без належного обсягу повноважень, доказом чого є протокол загальних зборів учасників СТОВ «Південьагропереробка» від 01.07.2015р.

Також суди вказали, що у постанові Київського апеляційного суду від 24.10.2018 р. у справі № 761/28906/17 встановлені преюдиційні обставини про відсутність у ТОВ «Джелс Енерджи АБ» на час укладення контракту від 10.05.2015 р. інформації (та можливості її отримати) про наявність обмежень повноважень у директора СТОВ «Південьагропереробка» на укладення договорів, вартість яких перевищує 1000 мінімальних заробітних плат.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням та постановою, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скаржник вказує, що судами було необґрунтовано та безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи протоколу загальних зборів учасників СТОВ «Південьагропереробка» від 01.07.2015р., та зазначає, що про наявність вказаного протоколу позивачу стало відомо напередодні останнього судового засідання, в якому було проголошено оскаржуване судове рішення.

Також скаржник вважає, що судами було необґрунтовано прийнято до уваги як преюдиційні обставини, які не є преюдиційними, оскільки оцінку повноважності укладення директором СТОВ «Південьагропереробка» фактично фіктивного контракту не можна вважати преюдиційним фактом при розгляді даної справи, так як це суперечить положенням ч. 4 ст. 75 ГПК України. Зазначає, що відповідні обставини, які є підставою даного позову, в тому числі питання наявності повноважень на укладення директором СТОВ «Південьагропереробка» фактично фіктивного контракту, судами не досліджувались та не встановлювались.

Розглядаючи вказану касаційну скаргу, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду встановила наявність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі №916/2084/17 наведено такі висновки:

- згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають;

- за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється;

- підписання генеральним директором оспорюваних договорів без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника, оскільки генеральний директор діяв саме від імені товариства, а не його учасників.

Враховуючи відсутність порушення спірними договорами прав та інтересів позивача як учасника товариства, Велика Палата Верховного Суду у справі №916/2084/17 дійшла висновку про наявність підстав для відмови у позові учаснику Товариства про визнання недійсними укладених цим товариством договорів.

Така ж позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі № 905/2559/17.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду у справах №916/2084/17 та № 905/2559/17.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За положеннями ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Завданням господарського судочинства згідно зі ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди).

Статтею 58 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не може погодитися з висновком Великої Палати Верховного Суду про те, що правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників товариства за наслідками укладених товариством договорів жодним чином не змінюється.

Аналіз зазначених вище норм законодавства свідчить про те, що учасник товариства здійснює управління товариством особисто через прийняття рішень на загальних зборах учасників та через виконавчий орган, який згідно зі ст. 99 ЦК України утворюється загальними зборами учасників.

Виконавчий орган може бути колегіальним (дирекція) або одноособовим (директор). (ст. 62 Закону України «Про господарські товариства»). Дирекцію очолює генеральний директор.

У разі вчинення директором товариства значного правочину з перевищенням повноважень, що може мати негативні наслідки для самого товариства як сторони правочину, права учасника цього товариства обмежуються та порушуються, оскільки саме учаснику належить право на управління господарською діяльністю товариства, проте директор своїми протиправними діями позбавив учасника можливості реалізувати це право. При цьому, саме учасник має право отримувати прибуток від діяльності товариства, а тому незаінтересований в укладенні товариством збиткових правочинів, що вплине на розподіл такого прибутку.

Право на участь в управлінні є одним з найважливіших елементів суб`єктивних корпоративних прав. Здійснення цього права забезпечує учаснику можливість впливати на діяльність юридичної особи. Одним із аспектів такого права є право учасника брати участь у вирішенні найважливіших питань діяльності товариства, у тому числі прийняття рішення про укладення правочинів на значну суму, що може призвести до суттєвої зміни становища товариства.

Саме з метою уникнення негативних наслідків для товариства і обмежується діяльність виконавчого органу, і навіть законом передбачається затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства, загальними зборами товариства, які складаються з учасників товариства. Статутами товариств встановлюються обмеження повноважень директора та повноваження загальних зборів на прийняття рішень щодо укладення договорів на відповідну суму. І у разі, якщо директор недотримується вказаних обмежень та перевищує надані йому повноваження шляхом укладення відповідних договорів без згоди загальних зборів, безумовно порушуються права учасника, який має право на погодження цих договорів або прийняття рішення про їх укладення.

Дійсно, як правильно вказує Велика Палата Верховного Суду, згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від імені товариства і повноваження такого органу не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства права не мають.

Проте Велика Палата Верховного Суду, вказуючи, що підписання генеральним директором договору без передбаченої статутом згоди загальних зборів цього товариства не може свідчити про порушення корпоративних прав його учасника, не врахувала ситуацію, коли директор є одним з учасників товариства, якому належить значна доля у статутному капіталі. Як вбачається з судової практики, такі випадки не є одиничними.

У наведеній ситуації учасник товариства, чия доля в статутному капіталі менша, або рівнозначна, позбавлений можливості захистити свої права через органи управління шляхом проведення загальних зборів та прийняття на них відповідних рішень. При цьому такий учасник може мати законний інтерес у ефективній діяльності товариства, учасником якого він є.

Застосування висновку Великої Палати Верховного Суду призведе до втрати самої сутності права учасника на управління товариством, коли учасник не може його реалізувати шляхом скликання та проведення загальних зборів і захистити шляхом звернення до суду. Проте можливі наслідки неефективної діяльності директора, зокрема укладення збиткових договорів від імені товариства, можуть погіршити фінансовий стан товариства. При цьому слід врахувати, що набуваючи право власності на частку у статутному капіталі, учасник очевидно заінтересований у отриманні прибутку від діяльності такого товариства.

Суд зазначає, що право на отримання прибутку (доходу) є основним безумовним правом учасника господарського товариства. Якщо в результаті укладення договору погіршився майновий стан товариства, це відповідно впливає на права учасників під час розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства.

Як вбачається з обставин даної справи №916/1731/18, з позовом звернувся учасник СТОВ «Південьагропереробка» ОСОБА_1 , який володіє часткою у статутному фонді в розмірі 40 %. Оспорюваний контракт №40/05/15 було укладено від імені СТОВ «Південьагропереробка» директором Казимировим О.А., який також є учасником СТОВ «Південьагропереробка» з часткою в статутному фонді - 60 %.

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 послався на порушення його корпоративних прав на управління справами товариства, які полягають у наданні дозволу на укладення значного правочину. Крім того, оскільки укладення спірного договору погіршило становище товариства, вказане впливає на права учасника під час розподілу прибутку товариства від господарської діяльності товариства.

З огляду на ці обставини, Суд вважає необхідним відступити від викладеного Великою Палатою Верховного Суду у справах №916/2084/17 та №905/2559/17 висновку з метою ефективного судового захисту прав позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 302 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу №916/1731/18 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

Л. В. Стратієнко