РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/890/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи №927/890/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп",

юридична адреса: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050

адреса для листування: Гусєв Павло Володимирович, АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Іванця Ігоря Петровича,

АДРЕСА_2

про стягнення 25000,00 грн,

без виклику учасників справи.

Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" подано позов до Фізичної особи-підприємця Іванця Ігоря Петровича про стягнення збитків в порядку регресу у розмірі 25000,00грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на виплату страховиком страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 25.10.2019 вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ст.165,251 ГПК України вказаною ухвалою відповідачу було встановлено 15 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву.

19.11.2019, у встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. До відзиву відповідачем додано докази його направлення позивачу.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що водій ОСОБА_1 , який здійснював керування транспортним засобом марки ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив дорожньо-транспортну пригоду та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Надані до матеріалів позовної заяви копії постанов Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 по справі №736/1320/17 та №736/1319/17, отримані з Єдиного державного реєстру судових рішень, не є належними та допустимими доказами, оскільки не містять відомостей про особу, яка була притягнута до адміністративної відповідальності. Також, відповідач зазначає, що постанова Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 по справі №736/1320/17 не містить відомостей про місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме адресу, за якою вона відбулася. Крім того, відповідач вказує, що зазначені постанови не відповідають вимогам Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України 17.12.2013 №173. Разом з тим, відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки з наданих позивачем доказів, а саме страхового акту №14 від 27.10.2017, складеного позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 визначений особою, відповідальною за настання страхового випадку, а також особою, до якої можливо застосування регресу.

02.12.2019 від позивач на адресу суду надійшла відповідь на відзив №5371/ІНС від 27.11.2019, у якій він заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Позивач зазначає, що надані позивачем постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 по справі №736/1320/17 та №736/1319/17 є допустимими доказами, що підтверджують вину ОСОБА_1 . Факт настання ДТП підтверджує довідка повідомлення про настання страхового випадку ОСОБА_1 та потерпілої особи. Також позивачем до відповіді на відзив додано відповідь поліції щодо дорожньо-транспортної пригоди. Як вказує позивач, спеціальними нормами передбачено право вибору страховика подачі регресного позову або до страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, що також узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 27.09.2019 у справі №910/3114/19. До відповіді на відзив позивачем додано докази її направлення позивачу.

Також 02.12.2019 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів від 26.11.2019 №5371/НС, в якому позивач просить суд витребувати з Корюківського районного суду Чернігівської області належним чином завірені постанови від 09.11.2017 по справі №736/1319/17 та по справі №736/1320/17. В обґрунтування клопотання позивач посилається на те, що він не зміг отримати вказані постанови самостійно, що підтверджується листом Корюківського районного суду Чернігівської області від 23.10.2018 №736/1319/17, який додано до клопотання.

09.12.2019 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач відповідь на відзив направив до суду з порушенням встановленого судом строку. Також відповідач наполягає на тому, що долучені до матеріалів позовної заяви постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 по справі №736/1319/17 та по справі №736/1320/17 не є належними та допустимими доказами та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів від 26.11.2019 №5371/НС та подану відповідь на відзив №5371/ІНС від 27.11.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1-4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За приписами ч. 1,2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

У порушення вимог, встановлених ч.4 ст.80, ч.2 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, позивачем не подано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, а також необґрунтовано неможливість подання даного клопотання у терміни, визначені ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, клопотання позивача від 26.11.2019 №5371/НС про витребування доказів подано з порушенням строку, є безпідставним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

За змістом ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Судом встановлено, що відзив на позов отриманий позивачем 21.11.2019, тому останнім днем подання до суду відповіді на відзив є 26.11.2019. Відповідь на відзив направлено до суду 28.11.2019, тобто з порушенням строку, встановленого судом.

Згідно зі ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч.5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Враховуючи викладене вище, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин по даній справі, дотримання принципу рівності та змагальності сторін, процесуального права позивача щодо надання відповіді на відзив на позовну заяву, суд вважає за необхідне за власною ініціативою продовжити позивачу строк для надання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів у справі, встановивши його до 02.12.2019 включно.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши обставини, які є предметом доказування у справі, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив наступне.

08.10.2017 близько 14:00 год. в с. Савинки по вул. Коцюбинського, 38, Корюківський район, Чернігівська область відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки DAF FA 75/310, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, під керуванням водія ОСОБА_1 , що також підтверджується листом Корюківського відділення поліції ГУНП в Чернігівській області №8985/124/43.2-17 від 17.10.2017 та поясненнями ОСОБА_1 від 10.10.2017 та потерпілої особи від 23.10.2017 (а.с. 13, 16).

Постановами Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 у справі №736/1319/17 та у справі №736/1320/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340грн та у розмірі 255грн відповідно.

Також про те, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення і його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП свідчить лист Корюківського районного суду Чернігівської області від 23.10.2018 №736/1319/17 та лист Корюківського відділення поліції ГУНП в Чернігівській області №8985/124/43.2-17 від 17.10.2017, які містяться в матеріалах справи.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки DAF FA 75/310, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5095784 від 31.01.2017 (а.с. 26).

Страхувальником за даним полісом є фізична особа - підприємець Іванець Ігор Петрович, тобто відповідач у даній справі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 21-23).

Згідно зі страховим актом №14 від 27.10.2017 та розрахунком суми страхового відшкодування позивача сума страхового відшкодування склала 25000,00грн (а.с. 34-35).

На підставі заяви потерпілої особи Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" сплатило суму 25000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № ЗР065291 від 30.10.2017 (а.с. 18-36).

Таким чином, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі на загальну суму 25000,00грн.

10.10.2018 ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" направило фізичній особі - підприємецю Іванцю Ігорю Петровичу претензію №5371 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 25000,00грн у місячний термін з моменту отримання претензії (а.с. 37).

Відповідь на претензію не надійшла, відшкодування шкоди здійснено не було.

У зв`язку з цим позивач звернувся до господарського суду із позовом і просить стягнути з відповідача на свою користь суму 25000,00грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Спеціальним законом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з п.п. 1.1. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Відповідно до статті 3 наведеного вище Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За приписами ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання та сплатив страхове відшкодування у сумі 25000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № ЗР065291 від 30.10.2017.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна позиція викладена у ст. 27 Закону України "Про страхування".

Статтею ж 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом "в" 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Отже зазначена норма не вказує про обов`язковість звернення страховика до водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки передбачає у випадках, якщо водій після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, наявність у страховика права на пред`явлення регресного позову за його вибором або до страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки DAF FA 75/310, державний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, що належить Фізичній особі-підприємцю Іванцю Ігорю Петровичу, встановлена у судовому порядку постановами Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 у справах №736/1319/17 та №736/1320/17. Постанови Корюківського районного суду Чернігівської області від 09.11.2017 у справі №736/1319/17 та у справі №736/1320/17 набрали законної сили 21.11.2017, що підтверджується інформацією, наданою Корюківським районним судом Чернігівської області.

Згідно з ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведеного вбачається, що до страховика перейшло право зворотної вимоги, що є підставою для стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми 25000,00грн страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у сумі 1921,00грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Іванця Ігоря Петровича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (юридична адреса: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050; адреса для листування: Гусєв Павло Володимирович, вул. Тарасівська, 19-Б, оф. 9, м. Київ, 01033; ) 25000,00грн страхового відшкодування та 1921,00грн судового збору.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор