ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1097/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Ярош А.І.,

суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 вересня 2019 року (головуючий суддя Літвінов С.В., суддя Бездоля Д.О., суддя Цісельський О.В.) про повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору

у справі № 916/1097/18

за позовом Національного банку України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні господарського суду Одеської області знаходиться позовна заява Національного банку України (вх. ГСОО № 1184/18) до відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 121 від 08.12.2014р.

24.09.2019р. за вх.№2923/19 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж надійшла заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій заявлено позовну вимогу про визнання відсутнім у НБУ право вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК усієї суми заборгованості за кредитним договором №120 від 05.12.2014р., укладеним міжНаціональним банком України та Публічним акціонерним Комерційний банк Приватбанк.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30 вересня 2019 року (головуючий суддя Літвінов С.В., суддя Бездоля Д.О., суддя Цісельський О.В.) повернуто позовну заяву ТОВ Боріваж як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору по справі №916/1097/18 за позовом Національного банку України до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю " АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк про звернення стягнення на предмет іпотеки .

Ухвала винесена на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України та мотивована тим, що позовна заява ТОВ Боріваж як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 180 ГПК України щодо об`єднання в одному провадженні взаємопов`язаних вимог.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Боріваж звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю ухвалу господарського суду Одеської області від 30.09.2019р. у справі №916/1097/18 про повернення позовної заяви про повернення позовної заяви ТОВ «Боріваж» про визнання відсутнім права вимоги та передати позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову ТОВ «Боріваж» і додані до неї документи у справі №916/1097/18 на розгляд господарського суду Одеської області.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку із тим, що вказане судове рішення прийнято судом першої інстанції із порушенням норм процесуального права та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вважає, що у Національного банку України відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, через те, що наразі у Національного банку України відсутнє право вимагати повернення ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" усієї суми заборгованості за Кредитною угодою № 120 від 05.12.2014р., укладеним між Національним банком України та АТ КБ «Приватбанк» , через що було подано заяву третьої особи.

Обов`язок іпотекодавця (майнового поручителя) виконати за боржника обов`язок перед кредитором, з`являється, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

При цьому, виконання зобов`язання за боржника саме майновим поручителем (іпотекодавцем), яким є відповідач у даній справі, за рахунок належного йому майна не може залежати від небажання боржника або кредитора виконати або прийняти належне виконання зобов`язання. На всіх стадіях існування основного зобов`язання у майнового поручителя є інтерес щодо належного виконання боржником свого обов`язку перед кредитором. Такий інтерес є майновим, оскільки стосується права власності майнового поручителя на предмет іпотеки і не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, в тому числі справедливості, добросовісності та розумності.

Апелянт зазначає, що АТ КБ «Приватбанк», як боржник, ухиляється від обов`язку зі сплати коштів за кредитним договором №120; з інформації, що міститься «Окремій проміжній скороченій фінансовій звітності за шість місяців, що закінчились 30 червня 2018 року» стало відомо, що станом на 30 червня 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було залучено депозитних сертифікатів НБУ на суму 8 307 млн.. в той час як станом на 31 грудня 2017 року було залучено депозитних сертифікатів НБУ на СУМУ 2 853 млн.

Тобто, лише протягом 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив 5 454 млн грн. вільних коштів на придбання у НБУ депозитних сертифікатів.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», маючи можливість та обов`язок повністю виконати прострочене зобов`язання за кредитним договором № 120 від 05.12.2014р., умисно не виконав таке зобов`язання, а такі кошти спрямував на придбання у НБУ депозитних сертифікатів, які відповідно до пп. 3 п. 62 глави 8 розділу IV Постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 615 могли бути розміщені лише за відсутності простроченої заборгованості за усіма кредитами, наданими Національним банком України.

Скаржник наголошує, що з кредитного договору та положень Цивільного кодексу Україні не вбачається того, що ПАТ КБ «Приватбанк» може не виконувати зобов`язання (не погашати заборгованість) за кредитним договором № 120 від 05.12.2014р. за наявності фінансової можливості. У АТ КБ «Приватбанк» наявні грошові кошти, за рахунок яких може бути здійснене погашення заборгованості за Кредитним договором.

На думку апелянта, даний позов взаємопов`язаний із зустрічним позовом Національного банку України, оскільки виникає з одних і тих самих правовідносин, а також оскільки задоволення позову ТОВ «Боріваж» як третьої особи з самостійними вимогами повністю виключає задоволення Національного банку України».

При цьому, права заявника за даним позовом порушені у зв`язку з тим, що ТОВ «Боріваж» є основним учасником ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК", який володіє 99,99% статутного капіталу ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" позивача у справі за первісним позовом. До того ж, ТОВ «Боріваж» належить майже 100% корпоративних прав ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК", що свідчить про істотну участь ТОВ «Боріваж», як у господарській діяльності ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" позивача за первісним позовом, так і під час виконання ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" зобов`язань за договорами, у тому числі за Договором іпотеки.

Як зазначено вище, конструкція норми ч. 2 ст. 180 ГПК передбачає обов`язок суду прийняти відповідну позовну заяву, якщо позови виникають з одних правовідносин, що і має місце в даному випадку і обґрунтовано ТОВ «Боріваж» в позовній заяві. В такому випадку суд не може надавати суб`єктивної оцінки доцільності чи недоцільності розгляду позовів в одному позовному провадженні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 року відкрито апеляційне провадження по справі № 916/1097/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 вересня 2019 року про повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, ухвалено розглянути справу № 916/1097/18 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

09.12.19 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в якому третя особа просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін. Судова колегія вважає за можливе поновити третій особі строк на подання відзиву до суду та врахувати доводи, викладені у відзиві.

Відповідно до вимог ч.1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2018 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Національного банку України (вх. ГСОО № 1184/18) до відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 121 від 08.12.2014р.

Правовими підставами звернення з відповідним позовом позивачем визначено ст.ст. 525, 526, 589, 590, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 39 Закону України „Про іпотеку.

Предметом спору за первісним позовом між позивачем Національним банком України та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж" є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 121 від 08.12.2014р.

Іпотечний договір №121 від 08.12.2014 укладено між НБУ та ТОВ «Боріваж» в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №120 від 05.12.2014 року, за яким НБУ надано стабілізаційний кредит ПАТ «КБ Приватбанк».

В подальшому відповідно до Додаткових договорів №2 та №3 права та обов`язки іпотекодавця перейшли до ПАТ КБ «Приватбанк», а потім до ТОВ «Агротермінал Логістік».

Попередні іпотекодавці вибули із правовідносин за іпотечним договором.

24.09.2019р. за вх.№2923/19 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж надійшла заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій заявлено позовну вимогу про визнання відсутнім у НБУ право вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК усієї суми заборгованості за кредитним договором №120 від 05.12.2014р., укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним Комерційний банк Приватбанк.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.49 ГПК України від 03.10.2017 №2147-VIII, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 6 статті 180 ГПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись.

Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, щосаме їй належить право на предмет спору чи його частину.

При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

За таких обставин, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Отже, позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами.

Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові. Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17.

За загальним правилом, предмет спору це матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Тому третя особа може бути допущена до участі у справі лише у тому випадку, коли її самостійна вимога спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем.

У поданій заяві ТОВ «Боріваж» зазначає, що у НБУ відсутнє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, через те, що у НБУ відсутнє право вимагати повернення ТОВ «Агротермінал Логістик» усієї суми заборгованості за Кредитною угодою №120 від 05.12.2014 року.

У ПАТ КБ Приватбанк наявні грошові кошти, за рахунок яких може бути здійснене погашення заборгованості за Кредитним договором у встановленому договором порядку.

Тобто з урахуванням вищезазначеного, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язань за кредитним договором сплинув, та з огляду на те, що на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» у Національному банку України знаходиться достатня кількість грошових коштів для погашення боргу, Національний банк України перед пред`явленням вимоги іпотекодавцю мав вчинити дії щодо стягнення (списання) коштів з рахунків ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме - надіслати вимогу ПАТ КБ «Приватбанк» про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором та за результатами невиконання такої вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» списати у безспірному порядку суму заборгованості у повному обсязі з рахунків ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до статті 73 Закону України «Про Національний банк України».

В той же час, не дотримавшись встановленої чинним законодавством процедури щодо направлення вимоги до боржника та безспірного списання заборгованої суми коштів, що містяться на відповідному рахунку, Національний банк України не має права вимагати повернення ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" усієї суми заборгованості за Кредитним договором № 120 від 05.12.2014р., укладеним між Національним банком України та ПАТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи зазначене, з огляду на фактичні обставини справи, заявник вважає, що ефективним способом захисту порушених та невизнаних Національним банком України прав та інтересів ТОВ «Боріваж», як учасника ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" є визнання відсутнім у Національного банку України права вимагати повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" усієї суми заборгованості за Кредитним договором №120 від 05,12.2014р., укладеним між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Такий спосіб захисту прав відповідає визначених законом способам захисту прав.

Частиною 1 статті 49 ГПК України обмежено право третьої особи, яка не визначена первісним позивачем учасником провадження у справі, при заявленні нею власної позовної вимоги у вже порушеному судом позовному провадженні,виключно щодо таких вимог, які стосуються предмета спору, що визначався первісним позивачем.

Водночас, критерій "взаємопов`язаності" позовних вимог, який передбачений частиною 2 статті 180 ГПК України щодо вимог відповідача при поданні ним зустрічного позову, не застосовується щодо третьої особи, яка звертається з самостійними вимогами в порядку частини 1 статті 49 ГПК України.

Предметом спору за первісним позовом між позивачем Національним банком України та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Боріваж" є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 121 від 08.12.2014р., тоді як у поданій заяві третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ТОВ «Боріваж» зазначає, що у НБУ відсутнє право вимагати повернення ТОВ «Агротермінал Логістик» усієї суми заборгованості за Кредитною угодою №120 від 05.12.2014 року.

З викладеного судова колегія вбачає, що позовна заява ТОВ «Боріваж» безпосередньо не спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зв`язок між вимогами Заявника та вимогами Позивача є лише опосередкованим.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що ТОВ «Боріваж» вже не являється іпотекодавцем за Іпотечним договором № 121 від 08.12.2014р., оскільки згідно Додаткового договору №3 до Іпотечного договору права та обов`язки іпотекодавця перейшли до ТОВ «Агротермінал Логістік».

Крім того, відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного суду від 21.08.2018 по справі № 910/14144/17, вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

Проте, у даній справі розглядаються вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано повернув подану ТОВ «Боріваж» позовну заяву у зв`язку з тим, що заявлений Національним банком України позов та позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж мають різний предмет спору, заявлені з різних підстав, отже вимоги не є тотожними.

В свою чергу такі обставини виключають можливість вступу Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж в якості третьої особи з вказаними самостійними вимогами, які заявлені поза предметом спору у даній справі № 916/1097/18 за поданим Національним банком України позовом.

Судова колегія зазначає, що право подати до однієї або декількох сторін позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним.

Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення позовів третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, встановлених процесуальним законодавством. Тому повернення заявникові позовної заяви, поданої з порушенням вимог частин першої та другої статті 180 ГПК України, не може вважатися обмеженням доступу до суду.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ названу Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що «Право на суд" не є абсолютним.

Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у постанові суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, судова колегія враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Боріваж без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 вересня 2019 року про повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору у справі №916/1097/18 - без змін як таку, що ухвалена з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 49, 180, 269, 271, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боріваж» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 вересня 2019 року у справі №916/1097/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду в порядку та строк, передбачений ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя: А.І Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська