ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. Справа№ 911/2516/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дідиченко М.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2019

у справі № 911/2516/19 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом ОСОБА_1

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький»

про визнання недійсним рішення загальних зборів від 25.04.2019 оформленого протоколом №1

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» (надалі - СВК «Новоселицький», кооператив, відповідач) про визнання недійсними рішень загальних зборів СВК «Новоселицький» від 25.04.2019, оформлених протоколом №1, посилаючись на порушення своїх корпоративних прав.

Також позивач звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у справі від 21.10.2019, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову, а саме:

1) заборонити загальним зборам членів СВК «Новоселицький» та голові кооперативу приймати будь-які рішення щодо розпорядження усім нерухомим майном кооперативу, рішення про будь-який спосіб відчуження цього нерухомого майна (продаж, дарування та ін.), рішення про передачу цього майна як внесок до статутного капіталу іншої юридичної особи, повернення цього нерухомого майна (його частини) при виході членів із кооперативу, рішення про передачу в оренду, рішення про поділ майна чи об`єднання його з іншим нерухомим майном;

2) заборонити загальним зборам членів СВК «Новоселицький» приймати будь-які з наступних рішень: внесення змін і доповнень до Статуту кооперативу; обрання голови кооперативу, членів правління кооперативу та членів ревізійної комісії (ревізора); затвердження рішення правління кооперативу про прийняття нових членів кооперативу, виключення з числа членів кооперативу; визначення інших питань, що періодично можуть узгоджуватись між членами кооперативу як такі, що потребують ухвалення загальними зборами, або які відносяться до компетенції загальних зборів за чинним законодавством; вирішення питання про входження кооперативу до об`єднання кооперативів, створення підприємств різних видів;

3) заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно будь-якого майна, що належить СВК «Новоселицький» та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі зміни на підставі рішень загальних зборів членів кооперативу, які прямо чи опосередковано стосуються нерухомого майна кооперативу;

4) заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДРПОУ) відповідні записи та вчиняти інші реєстраційні дії, що стосуються зміни складу членів кооперативу, зміни керівника (голови), підписантів СВК «Новоселицький», змін до статуту та будь-яких інших змін в ЄДРПОУ, що стосуються СВК «Новоселицький» та впливають на предмет спору (зміна компетенції загальних зборів членів кооперативу та виконавчого органу кооперативу, зміна порядку виходу членів із кооперативу).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.10.2019 відкрито провадження у справі № 911/2516/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого судового засідання призначено на 11.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі №911/2516/19 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що заходи, викладені у пунктах 1, 2 прохальної частини заяви про забезпечення позову, є безпосереднім втручанням у господарську діяльність кооперативу та перешкоджанням реалізації прав останнього та його учасників; стосовно заходів забезпечення позову, викладених у пунктах 3, 4 прохальної частини заяви, суд зазначив про відсутність підстав стверджувати, що невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, позаяк аналогічні вимоги щодо забезпечення позову були задоволені ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2019 у справі №362/1007/19 та від 12.12.2018 у справі №362/7150/18, які згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень є чинними та не оскарженими в порядку, визначеному законом.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням та за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю викладених в оскаржуваній ухвалі висновків обставинам спірних правовідносин, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд не врахував того, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами, адже існує спір щодо незаконності прийнятих за відсутності позивача рішень загальними зборами членів СВК «Новоселицький», а тому до вирішення такого спору їх реалізація (виконання) у випадку задоволення позову може призвести до суттєвого порушення прав позивача, нанесення йому значних збитків та загрози понесення в майбутньому додаткових витрат для відновлення в подальшому своїх порушених корпоративних прав, зокрема, необхідність ініціювання вже нових звернень до суду з метою оскарження реєстраційних дій у випадку зміни відомостей в ЄДРПОУ щодо СВК «Новоселицький» на підставі оскаржуваних рішень.

Також апелянт наголошував на тому, що вжиті ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2019 у справі №362/1007/19 та від 12.12.2018 у справі №362/7150/18 заходи забезпечення позову направлені на охорону матеріально-правових інтересів осіб відмінних від інтересів позивача у даній справі, і в тому числі, від поведінки таких осіб залежить час дії вказаних заходів, а позивач позбавлений будь-якої можливості контролю за їх чинністю; покладені в основу оскаржуваної ухвали суду мотиви не відповідають дійсності, адже ґрунтуються на обставинах, яких на момент вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову вже не існувало.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі №911/2516/19, призначено до розгляду на 11.12.2019, встановлено СВК «Новоселицький» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зобов`язано ОСОБА_1 надати суду апеляційної інстанції копію Статуту СВК «Новоселицький», який долучався до заяви про забезпечення позову.

У судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач не повідомив суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

11.12.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані порушенням корпоративних прав позивача, який є членом СВК «Новоселицький» та за твердженням якого зі сторони відповідача не було дотримано порядку скликання загальних зборів, що відбулись 25.04.2019 та на яких були прийняті оспорювані рішення, у зв`язку з чим, позивач не зміг взяти у них участь та, відповідно, не мав можливості внести свої пропозиції щодо порядку денного.

Відповідно до протоколу №1 позачергових загальних зборів СВК «Новоселицький» від 25.04.2019 були прийняті рішення, якими виключено із засновників кооперативу 15 осіб, в тому числі, позивача; обрано головою СВК «Новоселицький» ОСОБА_2 ; скасовано протокол №10/2019 загальних зборів від 10.04.2019; надано повноваження виконавчому директору СВК «Новоселицький» ОСОБА_3. на вчинення дій щодо державної реєстрації змін до відомостей про СВК «Новоселицький» в ЄДРПОУ.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач наголошував, що СВК «Новоселицький», маючи у розпорядженні протокол №1 позачергових загальних зборів СВК «Новоселицький» від 25.04.2019, може ініціювати вчинення реєстраційних дій, які порушать права ОСОБА_1 як члена кооперативу, оскільки оспорювані рішення повністю суперечать волевиявленню позивача.

Позивач також вказував, що забезпечення позову необхідно вчинити в найкоротші строки, у зв`язку з тим, що зі сторони одного з народних депутатів України здійснюється підтримка та сприяння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у втіленні їх намірів щодо внесення змін до ЄДРПОУ на підставі вказаного протоколу позачергових загальних зборів кооперативу.

Як зазначав позивач у заяві про забезпечення позову, народний депутат 03.10.2019 у своєму виступі на брифінгу у Верховній Раді України, де також були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 28.09.2019 на зібранні з населенням у с. Вільшанська Новоселиця, Васильківського району Київської області, 10.10.2019 на каналі веб-сервісу «YouTubе» та у соціальній мережі «Facebook» доводить законність проведення загальних зборів СВК «Новоселицький» від 25.04.2019 та вказує про необхідність внесення змін до ЄДРПОУ на підставі вказаного протоколу, а також про те, що має намір сприяти якнайшвидшому здійсненню відповідних реєстраційних дій, у тому числі, шляхом особистого звернення до Міністра юстиції України.

На думку позивача, з метою попередження можливих незаконних дій та негативних наслідків, а саме, внесення змін до ЄДРПОУ щодо голови та складу членів СВК «Новоселицький», а також можливого незаконного відчуження майна кооперативу, виникає невідкладна необхідність у забезпеченні позову.

Крім того, позивач має припущення вважати, що відповідачем будуть вживатись подальші дії щодо зміни розміру часток у статутному капіталі або відчуження часток на користь інших осіб, що призведе до нових реєстраційних дій, у зв`язку з чим позивач буде змушений змінювати предмет позову, а у разі задоволення позову у даній справі - звертатися з новими позовами до суду.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

На переконання колегії суддів, аналізуючи обрані заявником заходи забезпечення позову, а саме, викладені у пунктах 1, 2 прохальної частини заяви про забезпечення позову щодо заборони загальним зборам членів СВК «Новоселицький» вчиняти певні дії, зокрема, внесення змін і доповнень до Статуту кооперативу, обрання голови кооперативу, членів правління кооперативу, приймати будь-які рішення щодо розпорядження усім нерухомим майном кооперативу, рішення про будь-який спосіб відчуження цього нерухомого майна (продаж, дарування та ін.) тощо, суд першої інстанції правомірно зазначив, що заборона судом кооперативу вчиняти відповідні дії є безпосереднім втручанням у його господарську діяльність кооперативу та перешкоджанням реалізації прав останнього та його учасників.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в частині вжиття заходів, зазначених у пунктах 1, 2 прохальної частини заяви.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в частині вжиття заходу, вказаного у пункті 3 прохальної частини заяви щодо заборони державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно будь-якого майна, що належить СВК «Новоселицький» та вносити будь-які записи про такі зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі зміни на підставі рішень загальних зборів членів кооперативу, які прямо чи опосередковано стосуються нерухомого майна кооперативу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що такий захід забезпечення позову є непов`язаним з предметом позову про визнання недійсними рішень загальних зборів СВК «Новоселицький» від 25.04.2019, оформлених протоколом №1, та не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Крім того, ані у заяві про забезпечення позову, ані в апеляційній скарзі позивачем не обґрунтовано необхідність вжиття такого заходу як заборона державним реєстраторам (нотаріусам) речових прав на нерухоме майно приймати рішення про державну реєстрацію, здійснювати будь-яку державну реєстрацію змін стосовно будь-якого майна, що належить СВК «Новоселицький».

Водночас, суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією місцевого господарського суду про відсутність підстав для вжиття заходу, вказаного у пункті 4 заяви про забезпечення позову, оскільки аналогічні вимоги щодо забезпечення позову були задоволені ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2019 у справі №362/1007/19 та від 12.12.2018 у справі №362/7150/18, які згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень є чинними та не оскарженими в порядку визначеному законом.

Так, з метою перевірки доводів заявника про наявність обставин, які призведуть до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову, судом першої інстанції було здійснено пошук у Єдиному державному реєстрі судових рішень загальнодоступної інформації щодо наявності інших судових проваджень де учасниками є сторони, які беруть участь у даній справі та встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області (http://reyestr.court.gov.ua/Review/80341877) від 25.02.2019 у справі №362/1007/19 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації (у тому числі приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України) вносити зміни до відомостей про СВК «Новоселицький», що пов`язані зі зміною складу учасників (засновників) кооперативу шляхом внесення до ЄДРПОУ запису про заборону вчинення таких реєстраційних дій до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі.

Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78554933) від 12.12.2018 у справі №362/7150/18 вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, в тому числі приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України, вносити зміни до відомостей про СВК «Новоселицький», що пов`язані зі зміною складу учасників (засновників) даного кооперативу шляхом внесення до ЄДРПОУ запису про заборону вчинення таких реєстраційних дій до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі.

Разом з тим, як правильно зазначає апелянт, із наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації щодо вжитих ухвалами Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2019 у справі №362/1007/19 та від 12.12.2018 у справі №362/7150/18 заходів забезпечення відповідних позовів вбачається:

1) щодо справи №362/7150/18:

- постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі №362/7150/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81170039) було задоволено апеляційну скаргу СВК «Новоселицький», ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2018 скасовано та в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено (вказана постанова суду апеляційної інстанції була мотивована порушенням правил підвідомчості при розгляді судом першої інстанції відповідної заяви);

2) щодо справи №362/1007/19:

- ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2019 у справі №362/1007/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83603957) задоволено заяву ОСОБА_5 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, допущено заміну заходу забезпечення позову, визначеного ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2019, а саме, з заборони суб`єктам державної реєстрації (у тому числі приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України) вносити зміни до відомостей про СВК «Новоселицький» - на заборону органам державної реєстрації (у тому числі уповноваженим суб`єктам державної реєстрації) здійснювати реєстраційні дії щодо виключення ОСОБА_5 із членів (засновників) СВК «Новоселицький».

За таких обставин, відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції помилково виходив з того, що такі заходи вже були вжиті ухвалами у вищевказаних цивільних справах, стосовно припинення чинності яких Єдиний державний реєстр судових рішень не містить відомостей, а тому відсутні підстави вважати, що невжиття вказаних заявником заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі.

При цьому, колегія суддів вважає, що зазначений позивачем захід забезпечення позову щодо заборони суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії в ЄДРПОУ відносно СВК «Новоселицький», зокрема, щодо зміни складу членів, керівника (голови), підписантів кооперативу та внесення змін до Статуту кооперативу, прямо стосується предмета спору та підлягає застосуванню у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) державна реєстрація юридичних осіб - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в ЄДРПОУ, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

Підставами для відмови у державній реєстрації, відповідно до ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», є наявність у Єдиному державному реєстрі відомостей про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 10 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Отже, такий спосіб забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій прямо передбачений Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

При цьому, чинною редакцією Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не передбачено обмежень щодо проведення реєстраційних дій за місцезнаходженням реєстраційної справи, а тому вчиняти реєстраційні дії стосовно СВК «Новоселицький» може будь-який державний реєстратор у будь-якій адміністративно-територіальній одиниці України.

Колегія суддів також звертає увагу, що за приписами п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

З аналізу вказаної норми вбачається, що судом мають бути визначені конкретні дії, пов`язані з предметом позову, які забороняється вчиняти органам державної влади, до яких, у тому числі, належать суб`єкти державної реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

На переконання колегії суддів, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії в ЄДРПОУ щодо СВК «Новоселицький», зокрема, стосовно зміни складу членів, керівника (голови), підписантів кооперативу та внесення змін до Статуту кооперативу, може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених корпоративних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи державним реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні дії відносно СВК «Новоселицький» на підставі прийнятих загальними зборами кооперативу за відсутності позивача рішень, останній може бути позбавлений захисту або поновлення своїх прав в межах одного даного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18 та від 18.02.2019 у справі №922/3010/18.

Підсумовуючи наведене, враховуючи предмет заявленого позову, колегія суддів вважає, що вимога позивача про заборону державним реєстраторам вчиняти вказані реєстраційні дії в ЄДРПОУ щодо СВК «Новоселицький» до вирішення спору по суті, є належним та допустимим заходом забезпечення позову, що прямо стосується предмету спору у даній справі, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечує справедливий баланс інтересів учасників справи, а також гарантуватиме ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому, вказаний захід забезпечення позову не обмежує права кооперативу щодо його господарської діяльності до вирішення спору по суті, оскільки унеможливлює лише внесення записів до ЄДРПОУ щодо змін його членів, керівника, підписантів та змін до Статуту.

Водночас, враховуючи приписи п. 4 ч. 5 ст. 137 ГПК України, вимоги позивача про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які інші зміни в ЄДРПОУ, що стосуються СВК «Новоселицький» та впливають на предмет спору (зміна компетенції загальних зборів членів кооперативу та виконавчого органу кооперативу, зміна порядку виходу членів із кооперативу), колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що до вирішення спору по суті наявні обґрунтовані підстави вважати, що на підставі оспорюваних рішень будуть внесені вищевказані зміни до відомостей про СВК «Новоселицький», які містяться в ЄДРПОУ, та тим самим буде ускладнено відновлення порушених прав позивача та виконання рішення у справі, у разі його задоволення, заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» вчиняти реєстраційні дії щодо СВК «Новоселицький», а саме, вносити записи стосовно змін його членів, керівника, підписантів та змін до Статуту.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 277 ГПК України, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі № 911/2516/19 - частковому скасуванню з ухваленням судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 140, 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі № 911/2516/19 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі № 911/2516/19 скасувати частково.

3. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 911/2516/19 задовольнити частково.

4. До вирішення спору по суті у справі № 911/2516/19 заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи та вчиняти інші реєстраційні дії, що стосуються зміни складу членів Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» (), зміни керівника (голови) Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» (), підписантів Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» (), змін до Статуту Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Новоселицький» ().

5. В іншій частині ухвалу Господарського суду Київської області від 23.10.2019 у справі № 911/2516/19 залишити без змін.

6. Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

7. Боржник: Сільськогосподарський виробничий кооператив «Новоселицький» (08675, Київська обл., Васильківський район, село Вільшанська Новоселиця, вул. Тарнавського, буд. 9; ).

8. Постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до 12.12.2022.

9. Постанову направити учасникам справи та Департаменту державної реєстрації та нотаріату (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) для внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про заборону проведення реєстраційної дії.

10. Матеріали оскарження ухвали від 23.10.2019 у справі № 911/2516/19 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 16.12.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.А. Дідиченко

С.Я. Дикунська