ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"16" грудня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/3097/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглядаючи справу №916/3097/15

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)(54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП (65014, м.Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, офіс 505; )

Про зобов`язання вчинити певні дії

За зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП (65014, м.Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1/20, офіс 505; )

До відповідача: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд. 14; ) в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту)(54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; )

Про стягнення 137518,94 грн.

Представники сторін:

Від первісного позивача: Москаленко В.Л., адвокат, Яловенко К.Б., адвокат

Від первісного відповідача: Гольчанський Г.С., адвокат

Встановив: Позивач - Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.10.2019р. прийнято позовну заяву Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3097/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "18" листопада 2019 р. о 11:45.

06.11.2019р. до господарського суду Одеської області відТовариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП надійшла зустрічна позовна заява (вх. ГСОО №3399/19) до Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), в якій позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути грошові кошти в розмірі 137518,94 грн., в тому числі 136553,71 грн. основний борг, 965,23 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2019р. прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 06.11.2019р. вх. № ГСОО 3399/19 до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/3097/19. Запропоновано Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) підготувати та надати до суду і одночасно надіслати Товариству з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП відзив на зустрічний позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, в строк до 26.11.2019р.

12.11.2019р. до господарського суду Одеської області від первісного відповідача надійшло клопотання вх. № ГСОО 23441/19 про закриття провадження у справі за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), відповідно до якого первісний відповідач просить суд закрити провадження у справі за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за Договором №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р., що порушують права позивача, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві).

В обґрунтування поданого клопотання про закриття провадження у справі за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), первісним відповідачем було зазначено суду, що провадження за позовом первісного позивача про зобов`язання первісного відповідача оформити та повернути підписані примірники актів наданих послуг (виконаних робіт) підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Посилаючись на правову позицію, що викладена у Постанові Верховного Суду, первісним відповідачем було зазначено, що вимоги первісного позивача не можуть бути предметом позову, оскільки предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок щодо оформлення документів, які виступають доказами у справі.

Також первісним відповідачем було вказано, що правову позицію щодо поширення п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України на випадки, коли відповідні вимоги взагалі не підлягають розгляду у судах, також наведено в п. 7.4.. 7.5. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №904/1199/18.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП було вказано, що наразі є безумовні підстави для закриття провадження за позовною заявою Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), оскільки, ініціювання первісним позивачем розгляду справи було здійснено виключно з метою встановлення преюдиціальних обставин (фактів) та фактично відсутнє порушення будь-яких прав первісного позивача.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 4 ГПК України, ст. 16 ЦК України, ст.20 ГК України, первісним відповідачем було зазначено суду, що вимога первісного позивача оформити та підписати акти наданих послуг (виконаних робіт) з конкретними показниками їх вартості за Договором №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. не може бути предметом позову, оскільки такі акти є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору послуг з портових зборів з конкретними показниками їх вартості. Тобто, як зазначає первісний відповідач, такий акт є лише доказом належного виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акту не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП наголошує, що предметом позову не можуть бути встановлення обставин, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у справі, такі акти наданих послуг (виконаних робіт) підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову, а саме надання первісним позивачем послуг з портових зборів визначеної вартості та їх прийняття первісним відповідачем.

Первісний відповідач вказує, що оскільки в даному випадку фактично Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) заявлені вимоги про встановлення обставин, що входять не до предмету, а до підстав позову, такі вимоги не можуть бути розглянуті і в порядку іншого судочинства.

На підставі викладеного та зазначеного, Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП просить суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрити провадження у справі №916/3097/19 за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за Договором №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р., що порушують права позивача, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві).

02.12.2019р. до господарського суду Одеської області від первісного позивача - Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) надійшли заперечення проти клопотання первісного відповідача.

У поданий письмових запереченнях первісним позивачем було зазначено суду, що позиція Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП не відповідає обставинам справи, а клопотання не підлягає задоволенню.

Посилаючись на правову позицію, що була наведена первісним відповідачем у поданому клопотанні про закриття провадження, первісним позивачем було вказано суду, що виходячи з фактичних обставин справи відносини між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП не є подібними.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 „Про портові збори, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.2013 за № 930/23462, затверджено Порядок справляння та розміри ставок портових зборів (далі - Порядок, Порядок справляння зборів). Юридичні факти, з якими Порядок справляння зборів пов`язує настання певних наслідків - справляння портових зборів по кожному з 115 суднозаходів підтверджені доказами, які додані до позовної заяви, а також зустрічного позову.

Як вказує первісний позивач, від первісного відповідача на банківські рахунки Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) надійшли наступні авансові платежі за портові збори для суден у каботажному плаванні: 04.05.2017р. на суму 120 000 грн. - передплата на травень; 22.06.2017р. на суму 100 000 грн. - передплата на червень; 12.07.2017р. на суму 100 000 грн. - передплата на липень. Ці авансові платежі всупереч п.3.12 Договору не призначались за конкретних 115 суднозаходів. Навіть період не співпадає. Сума авансових платежів від 04.05.2017р., 22.06.2017р., 12.07.2017р. становить 320 000 грн. (120 000 грн. + 100 000 грн. +100 000 грн. = 320 000 грн.), а вимоги заявлені на суму 136 553,71 грн., що фактично співпадає з сумою портових зборів за червень-липень 2017 року по 114 суднозаходам.

Згідно заяв Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 03.07.2017р. № 03/07-2017 та від 01.08.2017р. №01/08-2017 (додатки 10, 11 до позову) передплати від 04.05.2017р. та від 22.06.2017р. зараховані за портові збори по 115 суднозаходам.

Згідно заяв Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 01.09.2017р. № 01/09-2017 та від 02.10.2017р. № 02/10-2017 - передплати від 22.06.2017р. та від 12.07.2017р. зараховані за портові збори по суднозаходам за серпень - вересень 2017 року.

Зокрема, передплата за травень зарахована за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП на портові збори за червень-липень по рахункам 4136 - 4163, 4165 - 4190, 4682, 4683 (частково), передплата за липень - зарахована на портові збори за серпень (рахунки 4683 (частково), 4684 по 4777, 4939 по 4952, 5305).

Також Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП підтвердило зарахування вимог в актах звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2017р. та 31.12.2017р. (додатки 12 -14 до позову).

Відповідно до презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) - правочини по зарахуванню зустрічних однорідних вимог за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП є правомірними. Оскільки зобов`язання щодо авансових платежів припинені ще у 2017 році - вимога Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 26.07.2019 є безпідставною.

Отже, як вказує первісний позивач, зобов`язання щодо авансових платежів припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП ще у 2017 році, і ці правочини є правомірними.

Таким чином, як зазначає первісний позивач, на відміну від правовідносин, зазначених у Постанові, у Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) відсутнє право пред`явлення позову про стягнення заборгованості за портові збори по 115 суднозаходам, оскільки вказана заборгованість відсутня, що підтверджується в актах звіряння взаємних розрахунків станом на 30.09.2017р. та 31.12.2017р. (додатки 12 - 14 до позову).

Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 2 ГПК України, де визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, первісним позивачем було зазначено суду, що ефективність обраного Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) способу захисту порушених прав може бути визначена судом виключно під час розгляду справи по суті.

Змістом господарської операції з портових зборів є конкретний вид зборів - корабельний, причальний, канальний, адміністративний, санітарний, визначений у ст.22 Закону України „Про морські порти України, п.1.3 Порядку справляння зборів. Вартісний вираз господарських операцій з портових зборів визначається за головними розміреннями конкретного судна та ставками портових зборів, визначених відповідними пунктами Порядку. На даний час у первісного позивача відсутні первинні документи, складені сторонами відповідно до умов Договору та Порядку, які містять відомості про надання послуг, оплачених портовими зборами.

Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №915/172/18 визнано обгрунтованими рішення першої та апеляційної інстанцій щодо захисту інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача підписати та надати акти наданих послуг (виконаних робіт) при ухиленні останнім від виконання зобов`язань . Згідно законодавства - підставою для бухгалтерського та податкового обліку господарських операцій є первинні документи. Як вказує первісний позивач, первісний відповідач не виконав зобов`язання, яке передбачено у п.3.11 Договору № 30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р., а саме щодо оформлення та повернення Адміністрації підписаних Актів виконаних робіт (послуг). Це і стало підставою для звернення Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) з відповідною позовною заявою.

Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП фактично заперечує реальність здійснення господарської операції з надання послуг, які оплачуються портовими зборами, ухиляється від виконання своїх зобов`язань, оспорює право первісного позивача на отримання законної плати за портові збори, тому спонукання його у судовому порядку до підписання актів наданих послуг є належним способом захисту порушених прав, на думку первісного позивача.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 12.11.2019р. вх. № ГСОО 23441/19 про закриття провадження у справі за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позовні вимоги первісного позивача направлено на зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за Договором №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р., що порушують права позивача, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві).

В силу положень ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу приписів ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як зазначено за текстом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. по справі №905/1926/16, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі „Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд зазначає, що вимога первісного позивача - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві), не може бути предметом позову, оскільки такі акти є підтвердженням наявності чи відсутності фактів передачі однією стороною та прийняття іншою стороною предмета договору (в цій справі надання та прийняття відповідних послуг). Тобто такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за укладеним договором, а підписання акту не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Суд зазначає, що Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у цій же справі.

Так, Акти наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

Ініціювання розгляду справ про зобов`язання підписати акт наданих послуг (виконаних робіт) може передбачати намір позивача встановити преюдиціальні обставини (факти) для подальшого пред`явлення позову про стягнення заборгованості за такі надані послуги, однак вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Слід зазначити також, що заявлена первісним позивачем у цій справі вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві) не приводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Приймачюи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що вимога первісного позивача у цій справі не відповідає належним способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводить до поновлення порушеного права позивача.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду (стаття 12 цього ж Кодексу). Також суд вважає за необхідне зазначити, що такий спір не можє бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. по справі №905/1926/16.

Відповідно до п. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, господарський суд виходить з того, що відповідно до положень п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тобто, питання щодо повернення судового збору з державного бюджету позивачу може буде вирішено господарським судом після надходження до суду відповідного клопотання позивача.

Керуючись п.1 ч.1 ст.231, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП від 12.11.2019р. вх. № ГСОО 23441/19 про закриття провадження у справі за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) задовольнити.

2.Провадження у справі №916/3097/19 за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП припинити протиправні дії з односторонньої відмови від виконання зобов`язання за Договором №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р., що порушують права позивача, а саме зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю „КРАНШИП оформити та повернути Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) підписані та скріплені власною печаткою примірники Актів наданих послуг (виконаних робіт) по договору №30-П-АМПУ-16 від 10.02.2016р. за червень-липень 2017р. (перелік яких наведений у позовній заяві) закрити.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2019р.

Ухвала набрала чинності 16.12.2019р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко