ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.19 Справа № 917/1672/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Іванко Л.А., при секретарі судового засідання Ісенко М.В., розглянувши справу № 917/1672/19

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА", 36008, м. Полтава, Харківське шосе, буд. 13, ідент. код 38937520

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія", 36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 27, ідент. код 39117280

про стягнення 31 100,75 грн.

встановив:

25.09.2019 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія" про стягнення 126647,87 грн., з яких: 95547,12 грн. сума основного боргу, 26357,73 грн. пеня, 788,00 грн. 3% річних, 3955,02 грн. інфляційні.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем господарсько-договірних зобов`язань.

15.10.2019 р. до господарського суду від позивача надійшла заява (вхід. №11103) про зменшення розміру позовних вимог, в якій, посилаючись на сплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 95547,12 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача 31 100,75 грн., з яких: 26357,73 грн. пеня, 788,00 грн. річні, 3955,02 грн. інфляційні, та 1921 грн. витрат з оплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Подальший розгляд справи проводиться в межах зменшених позовних вимог.

31.10.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач обгрунтованими вважає позовні вимоги на суму 20879,29 грн., що згідно розрахунку відповідача складають: 17113,71 грн. пеня, 2977,58 грн. інфляційні, 788,00 грн. 3% річних.

Позовні вимоги в розмірі 31100,75 грн. відповідач вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, а тому, просить суд відмовити в їх задоволенні.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 року даний позов було передано на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою господарського суду від 30.09.2019 року позовну заяву по справі №917/1672/19 - залишено без руху, позивача зобов`язано усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки.

Станом на 04.10.2019 року позивачем подано докази усунення недоліків даної заяви.

Ухвалою господарського суду від 25.10.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА" прийнято розгляду і відкрито провадження у справі № 917/1672/19. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Сторони належним чином та завчасно повідомлялися про відкриття провадження у даній справі за місцем їх реєстрації, та про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи. Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

08.02.2018 року між ТОВ "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА" (надалі (позивач, виконавець) та ТОВ "Полтавська бурова компанія" (надалі - відповідач, замовник) укладено Договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобілів № ХЦ-00127/СТОВ (надалі-Договір).

Згідно п.1.1 Договору, виконавець за заявками замовника надає послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів (далі-роботи), а замовник приймає надані виконавцем послуги та своєчасно здійснює їх оплату в порядку та на умовах, визначених Договором.

За умовами п.2.1, ціна Договору сукупно визначається виходячи з загальної вартості запасних частин та проведених робіт, зазначених в Актах виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобілів в їх сумарній кількості протягом всього терміну дії Договору.

В п.3.2.11 Договору сторони передбачили, що після виконання робіт сторонами підписується Акт виконаних робіт, що підтверджує факт приймання-передачі відремонтованого автомобіля та надання послуг замовнику.

Оплата за надані послуги, використані запасні частини та матеріали здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця на умовах попередньої оплати або післяоплати у разі надання гарантійного листа (п.4.1 Договору).

При проведенні розрахунків на умовах післяоплати, термін оплати не може перевищувати 7 банківських днів з дати підписання Акту представником замовника (п.4.2 Договору).

Відповідно п.6.1 Договору, за невиконання або неякісне виконання зобов"язань за цим Договором, винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України та на умовах цього Договору.

За умовами п.6.3 Договору, у випадку несвоєчасної оплати виконаних робіт, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день затримки платежу.

Позивач зазначає, що на виконання умов вказаного Договору ТОВ "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА" надало послуги ТОВ "Полтавська бурова компанія" на загальну суму 95547,12 грн., що підтверджується актами виконаних робіт (копії яких додаються), а саме:

- акт виконаних робіт № ХЦ-ZN-10881 від 28.11.2018 року на суму 734,00 грн.;

- акт виконаних робі № ХЦ-ZN-10789 від 16.12.2018 року на суму 77007,68 грн.;

- акт виконаних робіт № ХЦ-ZN-10385 від 12.10.2018 року на суму 17805,44 грн.

Всупереч п.4.2 Договору, відповідач не здійснив оплату наданих позивачем послуг.

За даними позивача, при зверненні з позовом до суду сума заборгованості замовника перед виконавцем згідно Договору склала 95547,12 грн.

Після звернення позивача з позовом до суду, відповідач платіжними дорученнями: № 1424838 від 11.10.2019 року на суму 734,00 грн.; № 1424837 від 11.10.2019 року на суму 77007,68 грн.; № 1424836 від 11.10.2019 року на суму 17805,44 грн. сплатив суму основного боргу в розмірі 95547,12 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 26357,73 грн., нараховану у відповідності до п.6.3 Договору та 788,00 грн. - 3% річних, 3955,02 грн. - інфляційні, нараховані згідно ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов"язання.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Надані суду матеріали свідчать про те, що між сторонами в даному випадку склалися правовідносини з підряду.

Статтею 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Судом встановлено, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 95547,12 грн.

За змістом п. 4.2 Договору відповідач зобов"язаний оплатити надані послуги в термін, що не може перевищувати 7 банківських днів з дати підписання Акту виконаних робіт представником замовника.

З огляду на вищезазначене, зобов"язання з оплати наданих позивачем послуг в межах даного Договору є такими, що настали.

Матеріалами справи підтверджено, що всупереч взятих на себе договірних зобов"язань, відповідач розрахувався з позивачем за надані послуги з простроченням визначених договором строків, а саме, платіжними дорученнями: № 1424838 від 11.10.2019 року на суму 734,00 грн.; № 1424837 від 11.10.2019 року на суму 77007,68 грн.; № 1424836 від 11.10.2019 року на суму 17805,44 грн. підтверджується сплата відповідачем суми основного боргу в розмірі 95547,12 грн. після подання позивачем позову.

Порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (ст.610 ЦК України).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання зобов"язання з оплати наданих послуг, позивач правомірно нарахував пеню згідно п.6.3 Договору.

Відповідачем у відзиві на позов надано котррозрахунок позовних вимог.

Суд погоджується з запереченнями відповідача, що позивач при визначенні періоду прострочення не врахував положення чинного законодавства.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив завищення суми пені. А саме, при нарахуванні пені позивачем не дотримано вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши перерахунок пені у відповідності до п. 6 ст. 232 ГК України, судом встановлено, що належна до стягнення сума пені становить 17113,71 грн.:

- 13768,43 грн. по Акту ХЦ-ZN-10789 від 16.12.2018 року за період з 26.12.2018 року по 26.06.2019 року;

- 131,6 грн. по Акту ХЦ-ZN-10881 від 28.11.2018 року за період з 08.12.2018 року по 08.06.2019 року;

- 3213,68 грн. по Акту ХЦ-ZN-10385 від 12.10.2018 року за період з 24.10.2018 року по 24.04.2019 року.

В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 788,00 грн. та інфляційних в сумі 3955,02 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що відповідач не виконав грошове зобов`язання у строк, визначений укладеним між сторонами Договором, що, водночас, не заперечується та не спростовується останнім.

На підставі вказаних положень позивачем заявлено до стягнення 788,00 грн. - 3% річних: по акту ХЦ-ZN-10881 від 28.11.2018 року за період з 06.12.2018 року по 24.09.2019 року; по акту ХЦ-ZN-10789 від 16.12.2018 року за період з 24.12.2018 року по 24.09.2019 року, по акту ХЦ-ZN-10385 від 12.10.2018 року за період з 20.10.2018 року по 24.09.2019 року, та 3955,02 грн. інфляційних: по акту ХЦ-ZN-10881 від 28.11.2018 року за період грудень 2018 року - серпень 2019 року в розмірі 25,96 грн.; по акту ХЦ-ZN-10385 від 12.10.2018 року за період жовтень 2018 року - серпень 2019 року в розмірі 1205,59 грн.; по акту ХЦ-ZN-10789 від 16.12.2018 року за період грудень 2018 року по серпень 2019 року в розмірі 2723,56 грн.

З урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, перевіривши розрахунок позивача дійшов до висновку, що розрахунки інфляційних здійснені частково неправильно.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат суд виявив завищення їх розміру, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем враховано періоди, коли борг існував не повний календарний місяць.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних з врахуванням визначеного Постановою Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" порядку розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства вимог про стягнення інфляційних у розмірі 3004,58 грн., у зв`язку з чим вимоги в частині стягнення інфляційних в сумі 3004,58 грн. підлягають задоволенню, в іншій частині позову вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, їх сума не заперечується відповідачем, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних, інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на встановлення факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, здійснені позивачем нарахування 17113,71 грн. пені, 788,00 - 3% річних та 3004,58 грн. інфляційних відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та умовам договору, тому вимоги щодо їх стягнення є правомірними, обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 252, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавська бурова компанія" (36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 27, ідент. код 39117280) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЮНДАЙ ЦЕНТР ПОЛТАВА"( 36008, м. Полтава, Харківське шосе, буд. 13, ідент. код 38937520)

17113,71 грн. пені, 788,00 - 3% річних та 3004,58 грн. інфляційних, 1291,32 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.