ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/9445/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.12.2019 року у справі №910/9445/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019, повний текст якого складено та підписано 25.09.2019

у справі №910/9445/19 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 33 430,02 грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі-відповідач) 33 430,02 грн, з яких: 23 320,00 грн страхового відшкодування, 7 262,60 грн пені, 2 463,31 грн інфляційних втрат, 605,22 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля, а тому йому перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, яка на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав на те, що оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник стверджує, що ним було вчинено всі необхідні дії з метою отримання страхового відшкодування.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2019, справу №910/9445/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді - Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19 призначено на 11.12.2019 о 11:20 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

02.12.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

11.12.2019 у судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначеного учасника справа.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.05.2018 в м.Черкаси по вул. Сумгаїтській відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів: "Альфа Ромео", номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та "Mazda", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За фактом вказаної ДТП водієм автомобіля «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 та водієм автомобіля «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) (а.с.19 т.1).

У п. 14 вказаного повідомлення водієм транспортного засобу «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 , визнано свою вину у скоєнні ДТП.

Як вбачається із вказаного повідомлення водій автомобіля «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 під час руху заднім ходом вчинив зіткнення з автомобілем «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Тобто, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія транспортного засобу «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту FO-00029574, укладеного з ОСОБА_3 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача (а.с.11-14 т.1).

24.05.2018 ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про настання події (а.с.18 т.1).

Актом огляду транспортного засобу від 29.05.2018 встановлено кількість та характер пошкоджень транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП (а.с.20-22 т.1).

Відповідно до рахунку-фактури №117 від 30.05.2018, виставленого ФОП ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 23 830,00 грн (а.с. 23 т.1).

30.05.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити суму страхового відшкодування на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 (а.с.27 т.1).

Позивачем затверджено страховий акт №14795Р/34/2018 від 31.05.2018, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 23 830,00 грн, сума несплачених страхових платежів становить 6 423,60 грн, а також вирішено виплатити страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17 406,40 грн (а.с.28 т.1).

Відповідно до довідки про надходження страхових платежів, сума страхового відшкодування у розмірі 6 423,60 грн зарахована в рахунок погашення страхових платежів (а.с.29 т.1).

На підставі вказаного страхового акту позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 17 406,40 грн, шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації ФОП ОСОБА_6, що підтверджується копією платіжного доручення №78612 від 31.05.2018 (а.с.30 т.1).

Як свідчать матеріали справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1705246, термін дії з 23.12.2017 по 22.12.2018 (а.с.31 т.1).

Відповідно до полісу №АМ/1705246 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн, а франшиза - 500,00 грн.

Оскільки цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, позивач направив йому регресну вимогу вих. №0107 від 15.06.2018 про виплату страхового відшкодування (а.с.32 т.1).

Однак, як стверджує позивач, відповідачем не надано відповіді та відповідно не задоволено регресну вимогу.

Вказане стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність позивачем обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги, а також вказав на те, що оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, то на момент звернення з даним позовом до суду відповідачем не були порушені права позивача та строк виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не настав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як свідчать матеріали справи та не оспорюється сторонами, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту FO-00029574, внаслідок настання 24.05.2018 страхового випадку (ДТП) позивачем були понесені витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 23 830,00 грн.

Згідно із п.33.2 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (затверджено протоколом президії МТСБУ від 11.08.2011 за №274/2011).

Згідно із п.7 вказаної Інструкції у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Як встановлено вище, страховик за договором добровільного страхування прийняв спірний європротокол як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним відшкодування.

Даний факт стронами не оспорюється.

Таким чином, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 24.05.2018 підтверджує вчинення дорожньо-транспортної пригоди, за участю транспортних засобів: «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 , та «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та те, що винною особою у даній дорожньо-транспортній пригоді є водій «Альфа Ромео», номерний знак НОМЕР_1 .

Цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Альфа Ромео", номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АМ/1705246 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У відповідності до ст.ст.22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами факт пошкодження транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та факт виплати позивачем страхового відшкодування.

Скаржник стверджує, що ним було направлено на адресу позивача заяву про виплату страхового відшкодування (регресну вимогу) від 15.06.2018, разом із повним пакетом документів, передбачених ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", однак вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Згідно із п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів ст.512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, оскільки відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

В силу приписів ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього.

У даному випадку набуття права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів взятих на себе зобов`язань полягає виключно за умови подання такому страховику у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

При цьому, з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на що, закріплене в положеннях п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Зазначена правова позиція щодо застосування норми права у подібних правовідносинах наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст.35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

З огляду на що, для отримання страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування потерпілий повинен подати страховику за договором обов`язкового страхування заяву на виплату страхового відшкодування у порядку, передбаченому п.35.1 ст.35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При цьому, відповідно до положень ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП Як зазначено судом вище (п.37.1.4 ст.37 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Крім того, заява про виплату страхового відшкодування не є досудовою претензією, а є обов`язковим елементом юридичного складу, за наявності якого у відповідача (страховика за полісом) настає обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Як встановлено вище, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася 24.05.2018.

Отже, потерпіла особа до заміни її новим кредитором, або позивач, як новий кредитор, з метою реалізації свого права на отримання страхового відшкодування за полісом № АМ/1705246, повинен був у строк до 24.05.2019 включно подати страховику за вказаним полісом - Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Еталон" заяву на виплату страхового відшкодування.

На підтвердження подання заяви про виплату страхового відшкодування, позивач долучив до позову копію регресної вимоги № 0107 від 15.06.2018, яка адресована відповідачу та направлялась відповідачу на адресу: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10Г, а/с № 1 (а.с.32 т.1).

В свою чергу, відповідач стверджує, що вимоги або заяви про сплату страхового відшкодування не отримував, на підтвердження чого надав копію журналу вхідної кореспонденції (а.с.65-92 т.1).

У відповідності до ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що як станом на момент подання позову так і станом на 15.06.2018 (дата направлення регресної вимоги) адресою місцезнаходження відповідача була: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок. 33-Б, 2 під`їзд (а.с.33-32, 39, 63-64 т.1).

Позивачем відповідно до вимог ст.ст.76, 77 ГПК України не надано належник та допустимих доказів про належність відповідачу адреси: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10Г, а/с № 1.

Посилання позивача на витяг із сайту, колегією суддів відхиляються, оскільки не містить даних про те, з якого сайту позивач взяв вказану інформацію, даних, про належність вказаного сайту відповідачу (а.с.108 т.1).

В той же час, з офіційного сайту відповідача не вбачається належність йому адреси: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 10Г, а/с № 1.

Посилання скаржника на звернення із скаргою до МТСБУ, як на доказ отримання відповідачем регресної вимоги, колегією суддів відхиляються, оскільки в силу положень ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, скаржником не надано доказів неможливості подання скарги МТСБУ на не виплату відповідачем страхового відшкодування та відповідних запитів до МТСБУ, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також ненаводить в апеляційній скарзі жодних аргументів з цього приводу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що як свідчать матеріали справи скаргу від МТСБУ відповідач отримав, шляхом електроного повідомлення, що підстверджується роздруківкою з електроної переписки від 22.10.2019, яка долучена до відзиву на апеляційну скаргу. Так, відповідно до вказаної переписки МТСБУ надісла відповідачу докумети, а саме: скаргу від 06.02.2019 (на невиплату страхового відшкодування за полісом АК/0873759) без додатків та лист від МСТБУ №4.2.-10/7188 від 06.03.2019. За таких обставин, твердження скаржника про отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування за полісом АК/0873759, шляхом направлення її разом зі скаргою від 06.02.2019 не приймаються до уваги, оскільки не підтвердженні належними та допустими доказами, а також є такими, що заявлені без дотримання вимог ст.269 ГПК України.

Враховуючи встановлене вище, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення позивача з даним позовом до суду першої існтнції відповідачем не було порушено його права та строк виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не настав.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задовлення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення страхового відшкодування, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задовлення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2019 у справі №910/9445/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

4. Матеріали справи №910/9445/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала