ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2019 р. Справа№ 910/5981/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача : не з`явився;

від відповідача: Лічман М.І. довіреність № 54 від 04.04.2019 року;

Закарлюк Н.С. довіреність № 50 від 27.03.2019 року

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016

у справі №910/5981/16 (суддя Чинчин О.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 року справі №910/5981/16 за нововиявленими обставинами

за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр"

про стягнення заборгованості 90 858, 31 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року позивач - публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» про стягнення заборгованості у розмірі 90 858 грн. 31 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2016 позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ТОВ "Перший український експертний центр" на користь ПАТ "Київенерго" заборгованість у розмірі 85160,74 грн., 3% річних у розмірі 1763, 41 грн., інфляційніх у розмірі 3872, 39 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив на те, що відповідач, в порушення норм Цивільного кодексу України та умов укладеного договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 85 160 грн. 74 коп.(суми основної заборгованості) та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У липні 2016 року відповідач - ТОВ "Перший український експертний центр" звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами (а.с. 144-149 том 1). В якості нововиявленої обставини заявник вказує на нечинність з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року №613, якою було встановлено тариф на теплову енергію, за яким обраховувалась вартість теплової енергії, поставленої відповідачу у спірний період, внаслідок скасування постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року №613 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15. На підставі викладеного, відповідач просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/5981/16 та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 33280,95 грн., нарахованих відповідно до тарифів, затверджених постановою НКРЕКП від 23.04.2014 року №465, 3% річних в розмірі 408,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1158,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі №910/5981/16 відмовлено ТОВ "Перший український експертний центр" у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами (а.с. 198-201 том 1).

Мотивуючи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції зазначив на те, що станом на час прийняття судом рішення у справі №910/5981/16, постанова НКРЕКП від 03.03.2015 №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» була чинною, та не була скасована, в тому числі у судовому порядку. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 про визнання нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 03.03.2015 №613, була винесена судом після прийняття рішення господарського суду м. Києва від 27.04.2016 у справі №910/5981/16, відтак прийняття вказаної постанови адміністративного суду є зміною обставин справи після вирішення спору, а не нововиявленою обставиною у розумінні ст.. 112 ГПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали). Окрім того зазначив, що на час прийняття рішення факт нечинності постанови НКРЕКП встановлений у судовому порядку не був, відповідно вказана обставина на час вирішення спору не існувала. Звернув увагу також на те, що у випадку, якщо відповідач вважав вказану постанову НКРЕКП незаконною та нечинною, будучи при цьому обізнаним про існування адміністративного спору щодо чинності вказаної постанови НКРЕКП, він не був позбавлений можливості заявити в судовому засіданні під час розгляду справи №910/5981/16 клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду адміністративної справи. Також зазначив, що факт нечинності постанови НКРЕКП про встановлення тарифів на теплову енергію, якими керувався позивач при нарахуванні вартості спожитої теплової енергії у спірний період, встановлений постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 - не є нововиявленою обставиною, оскільки на час вирішення справи не існував, вказана постанова адміністративного суду прийнята після винесення оспорюваного рішення господарським судом, відповідно, визнання нечинною постанови НКРЕКП є зміною обставин справи після прийняття судом рішення по справі.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, відповідач - ТОВ «Перший український експертний центр» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову в перегляді рішення за нововиявленими обставинами та передати справу на розгляд господарському суду міста Києва для перегляду за нововиявленими обставинами рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/5981/16.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. Також вказав на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що нововиявленою обставиною є юридичний факт нечинності постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 613 з моменту її прийняття, що був встановлений після прийняття рішення, а не факт прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 06.07.2016 про визнання недійсною вказаної постанови. При цьому вважає, що юридичний факт недійсності вказаної постанови НКРЕКП виник з 03.03.2015 та існував на дату прийняття рішення у даній справі, а тому не може вважатися зміною обставин після вирішення спору. Крім того, скаржник звернув увагу на те, що нечинність постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 613, якою було встановлено для ПАТ «Київенерго» тариф на теплову енергію у розмірі 531,10 грн./Гкал (без ПДВ), з моменту її прийняття є істотною для даної справи обставиною, що має значення для правильного вирішення спору, адже тариф на теплову енергію, встановлений цією постановою, є недійсним з моменту прийняття цієї постанови та не підлягав застосуванню до правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем по договору, а підлягає застосуванню тариф у розмірі 295,17 грн./Гкал (без ПДВ), встановлений постановою НКРЕКП від 23.04.2014 № 465.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 порушено апеляційне провадження у справі № 910/5981/16, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 року (а.с. 41-43 том 2), апеляційне провадження у справі №910/5981/16 зупинено до вирішення пов`язаної з нею справи №К/800/20108/16 за позовом житлово-будівельного кооперативу "Річковик-2" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: ПАТ "Київенерго" про визнання протиправною постанови.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/5981/16 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/5981/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М. А., судді: Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 прийнято, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/5981/16, до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю. у зв`язку з ліквідацією Київського апеляційного господарського суду.

30.10.2019 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі в зв`язку з тим, що усунуті обставини, що викликали його зупинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2019 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/5981/16, розгляд справи призначено на 03.12.2019.

В судовому засіданні 03.12.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/5981/16 - скасувати та передати справу на розгляд господарському суду міста Києва для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/5981/16.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представника позивача обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Заслухавши представників відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 27.04.2016 позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ТОВ "Перший український експертний центр" на користь ПАТ "Київенерго" заборгованість у розмірі 85160,74 грн., 3% річних у розмірі 1763, 41 грн., інфляційних у розмірі 3872, 39 грн., в іншій частині позову відмовлено (а.с. 131-140 том 1).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, в порушення норм Цивільного кодексу України та умов укладеного договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 85 160 грн. 74 коп.(суми основної заборгованості) та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В подальшому, у липні 2016 року ТОВ "Перший український експертний центр" звернулось до суду із заявою про перегляд вказаного рішення суду за нововиявленими обставинами.

В якості нововиявленої обставини заявник вказує на нечинність з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року №613, якою було встановлено тариф на теплову енергію, за яким обраховувалась вартість теплової енергії, поставленої відповідачу у спірний період, внаслідок скасування постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року №613 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15. На підставі викладеного, відповідач просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у справі №910/5981/16 та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 33280,95 грн., нарахованих відповідно до тарифів, затверджених постановою НКРЕКП від 23.04.2014 року №465, 3% річних в розмірі 408,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1158,19 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі №910/5981/16 відмовлено ТОВ "Перший український експертний центр" у задоволенні заяви про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 27.04.2016 у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідача - ТОВ "Перший український експертний центр" про перегляд рішення господарського суду м. Києва від 27.04.2016 року у справі № 910/5981/16 за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що станом на час прийняття рішення у даній справі, постанова НКРЕКП від 03.03.2015 року № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» була чинною, та не була скасована, в тому числі і в судовому порядку. Також зазначив, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року про визнання нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року № 613, була винесена судом після прийняття рішення господарського суду м. Києва від 27.04.2016 року у справі № 910/5981/16, відтак прийняття вказаної постанови адміністративного суду є зміною обставин справи після вирішення спору, а не ново виявленою обставиною у розумінні приписів ст. 112 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно пунктами 1, 3 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою, на час розгляду справи та скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Таким чином, перегляд рішення за нововиявленими обставинами є спеціально встановленою процедурою і є можливим лише за умови наявності підстав для такого перегляду, встановлених ГПК України та за умови дотримання порядку і строку подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

Прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення даної конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час винесення судового акта, то вона обов`язково вплинула б на остаточні висновки суду; юридичний факт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно з частиною п`ятою статті 320 Господарського процесуального кодексу України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Як вже зазначалось вище та підтверджується з матеріалів справи, постановою від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго» відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» НКРЕКП постановила:

« 1. Установити ПАТ «Київенерго» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні:

- тариф на теплову енергію - 531,10 грн./Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 482,21 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії - 46,77 грн./Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії - 2,12 грн./Гкал (без ПДВ);

2. Установити ПАТ «Київенерго» структуру тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення згідно з додатками 1, 2, 3, 4.

3. Визнати такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 23 квітня 2014 року №465 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Київенерго".».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 03.03.2015 року №613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго», якою було встановлено тариф на теплову енергію. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 мотивована тим, що спірна постанова НКРЕКП за своїм змістом є нормативно-правовим актом. Разом з тим, відповідач в порушення чинного законодавства не зареєстрував її в Мін`юсті та не включив до Єдиного державного реєстру з присвоєнням реєстраційного коду. Таким чином, суд дійшов висновку про недотримання процедури реєстрації та оприлюднення спірної постанови, що є підставою для визнання її нечинною з моменту прийняття (а.с. 154-158 том 1).

Постановою Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 826/15733/15 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 - залишено без змін.(а.с. 74-78 том 2)

Колегія суддів враховує, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15 набрала законної сили з моменту її проголошення, і предметом дослідження у справі був відповідний нормативно - правовий акт і судом адміністративної юрисдикції розглядався публічно - правовий спір щодо чинності вказаного акту, а наслідки його прийняття для кола осіб, які керувались вказаним актом у своїй господарській діяльності, визначаються згідно з вимогами чинного законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідні наслідки скасування в судовому порядку нормативно - правого акту, при застосування якого для здійснення розрахунку заявлених до стягнення показників у межах спору між сторонами у даній справі, призвели до виникнення у учасників спору саме цивільних прав та обов`язків, врегульованих нормами матеріального права, а не процесуального. Слід зазначити, що норми процесуального права є інструментом, за допомогою яких учасник господарських правовідносин реалізує законодавчо закріплену можливість на звернення до суду саме за захистом своїх порушених прав та інтересів, а момент виникнення порушеного права пов`язується як з правовою природою спірних правовідносин, так і з певною обставиною, яка внаслідок її настання вводить сторін в сферу правового конфлікту, який вони не в змозі врегулювати самостійно.

Так, у даному спорі обставиною, яка ввела сторін у сферу правового конфлікту є обставина скасування постанови НКРЕКП від 03.03.2015 №613 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/15733/15, а отже, наслідком настання такої обставини є зміна правової природи правовідносин учасників даного спору з моменту набрання рішенням суду законної сили і саме внаслідок такої зміни у учасників спору виникли права та обов`язки, врегульовані нормами матеріального права (зокрема, ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України).

При цьому, колегія суддів зазначає, що виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за нововиявленими обставинами за правилами глави 3 розділу IV Господарського процесуального кодексу України (в чинній редакції), так не було передбачено і правилами ст. 112-113 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне при вирішенні даного спору врахувати і принцип res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування відповідачем процесуального інструменту нововиявленої обставини, обумовленого ст. 320 Господарського процесуального кодексу України для зміни правової природи правовідносин учасників даного спору, визначених рішенням суду - є необґрунтованим, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року про визнання нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 03.03.2015 року № 613, була винесена судом після прийняття рішення господарського суду м. Києва у даній справі 27.04.2016 року, отже прийняття вказаної постанови адміністративного суду є зміною обставин після вирішення спору, а не новивявленою обставиною, що унеможливлює перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що нововиявленою обставиною є юридичний факт нечинності постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 613 з моменту її прийняття, що був встановлений після прийняття рішення, а не факт прийняття Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 06.07.2016 про визнання недійсною вказаної постанови - судом апеляційної інстанції відхиляється саме як підстава для скасування оскаржуваної ухвали.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі № 910/5981/16 - відсутні.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Північний апеляційний господарський суд визнає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, господарський суд першої інстанції під час розгляду заяви про перегляд за новоявленими обставинами рішення суду вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284, 320-325, Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі №910/5981/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 у справі №910/5981/16 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за товариством з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр".

4. Матеріали справи №910/5981/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 13.12.2019

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко