ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

18.12.2019м. ДніпроСправа№ 904/5933/19

Суддя Ніколенко М.О., розглянувши матеріали

за позовом Раївської сільської ради, с. Раївка, Дніпропетровська область

до Синельниківської міської ради, м. Синельникове, Дніпропетровська область

про скасування державної реєстрації; визнання незаконними та скасування рішень Синельниківської міської ради

ВСТАНОВИВ:

Раївська сільська рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Синельниківської міської ради про:

- визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 8,6000га, кадастровий номер :01:535:0029, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в Державному земельному кадастрі;

- визнання незаконною та скасування державної реєстрації права комунальної власності за Синельниківською міською радою, номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31664951 від 14.05.2019;

- визнання незаконною та скасування державної реєстрації іншого речовою права, права оренди земельної ділянки площею 8,6000га, кадастровий номер земельної ділянки :01:535:0029, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки № 17 від 18.04.2019, укладеним між Синельниківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Сан Енерджи-2", номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31665009;

- скасування розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна номер 130, а саме на земельну ділянку площею 8,6000га, кадастровий номер земельної ділянки :01:535:0029, з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості;

- визнання незаконним та скасування рішення Синельниківської міської ради від 21.12.2018 № 669-37/VІІ "Про надання дозволу па розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро Сан Енерджи-2";

- визнання незаконним та скасування рішення Синельниківської міської ради від 09.04.2019 № 743-39/VІІ "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро Сан Енерджи-2".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що земельна ділянка площею 8,6000га, кадастровий номер земельної ділянки :01:535:0029 знаходиться на території Раївської сільської ради. Державна реєстрація права комунальної власності за Синельниківською міською радою була проведена неправомірно. За таких обставин, на думку позивача, у Синельниківської міської ради відсутні повноваження на вчинення правочинів щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття обмеження основоположних прав і свобод від прийнятого у законотворчій практиці поняття фіксація меж самої сутності прав і свобод шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним, адміністративним і господарським судам визначається законодавством.

При цьому, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди, окрім інших, розглядають спори за вимогами щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Отже, з умов п. 13 ч.1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що вимоги про скасування реєстраційних дій підвідомчі господарському суду лише у тих випадках, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, і передані на його розгляд разом з такими вимогами.

Натомість, ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень», згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, визначається як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, як справу адміністративної юрисдикції розуміють переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами правовідносин, у яких хоча б один з них законодавчо уповноважений приймати рішення, надсилати приписи, давати вказівки, обов`язкові до виконання іншими учасниками правовідносин.

Натомість визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

За змістом статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Із наведеного вбачається, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Як зазначено вище, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що земельна ділянка площею 8,6000га, кадастровий номер земельної ділянки :01:535:0029 знаходиться на території Раївської сільської ради. Державна реєстрація права комунальної власності за Синельниківською міською радою була проведена неправомірно. За таких обставин, на думку позивача, у Синельниківської міської ради відсутні повноваження на вчинення правочинів щодо такої земельної ділянки.

Так, судом не встановлено факту виникнення (зміни чи припинення) будь-яких цивільних прав чи обов`язків Раївської сільської ради внаслідок державної реєстрації права комунальної власності за Синельниківською міською радою. З огляду на це, відсутність порушення приватного права Раївської сільської ради у спірних відносинах вказує й на відсутність ознак приватноправового спору у цій справі.

А отже, цей спір підпадає під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки предметом розгляду у цій справі є спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Такий самий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 925/1152/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин, у відкритті провадження у справі слід відмовити, на підставі п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви Раївської сільської ради до Синельниківської міської ради про скасування державної реєстрації; визнання незаконними та скасування рішень Синельниківської міської ради - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 17.12.2019 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (на адресу позивача): позовна заява № 1710/01-20 від 06.12.2019 з додатками, в т.ч. оригінал банківської квитанції №КП-264/1 від 06.12.2019, оригінал поштового чеку та опису вкладення у цінний лист від 09.12.2019; поштовий чек, опис вкладення, конверт.

Суддя М.О. Ніколенко