СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2019 р. Справа № 905/262/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О.,

суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (вх. №2701 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі № 905/262/19 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області колегією суддів у складі: головуючий суддя Левшина Г.В., суддя Говорун О.В., суддя Паляниця Ю.О., повний текст рішення підписано 02.08.2019)

за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь, в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", м.Маріуполь,

до Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопровідно-

каналізаційного господарства", м.Маріуполь,

про врегулювання розбіжностей при укладенні договору,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2019 року Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" про прийняття неузгоджених пунктів п.2.1., п.2.2., п.6.2.4., п.6.4.4. абз.1 п.1, абз.3, абз.4 п.1, п.7.3., п.7.4. договору №69 від 26.12.2018 про надання послуг з централізованого питного водопостачання в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Пункт 2.1. договору №69 від 26.12.2018 викладено в наступній редакції: "Постачальник повинен надати споживачу послугу з централізованого водопостачання на умовах цього договору, що відповідає наказу Міністерства охорони здоров`я України від 12.05.2010 №400 "Про затвердження Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (СанПіН) питна вода, призначена для споживання людиною, повинна відповідати санітарним нормам та гігієнічним вимогам, встановленим зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10, протягом всього періоду дії договору в межах погоджених розрахункових об`ємів відповідно до п.1.2 договору. Контроль якості приймання наданої послуги здійснюється відповідно до робочих програм лабораторії "Споживача"та наданих відомостей постачальника".

Викладено п.2.2. договору №69 від 26.12.2018 в наступній редакції: "Постачальник підтримує вміст залишкового хлору у воді на виході з очисних споруд відповідно до вимог ДСанПіН 2.2.4-171-10. "Споживач" у разі необхідності збільшує вміст залишкового хлору у воді, що транспортується, в своїх водопровідних мережах.".

Пункт 6.2.4. відсутній в договорі №69 від 26.12.2018.

Абзац 1 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 після слів "у випадках" доповнено реченням наступного змісту: "Постачальник має право скоротити або повністю припинити подачу води до мінімального рівня використання питної води, не пізніше ніж за 14 календарних днів попередивши споживача, у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання після закінчення строку, встановленого цим договором".

Абзац 3 у п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 відсутній.

Абзац 4 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 після слів "у випадку" доповнено реченням наступного змісту: "За попереднім погодженням у випадку виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів".

Абзац 2 п.7.3. договору №69 від 26.12.2018 викладено наступним чином: "Постачальник несе відповідальність за відхилення якості води ДСанПІН 2.2.4-171-10 на протязі всього періоду дії договору у водопровідних мережах споживача. Відповідальність за правильну роботу, своєчасну повірку пристроїв обліку, збереженість пломб, у тому числі на запірній арматурі несе споживач".

В абзаці 1 п.7.3. договору №69 від 26.12.2018 речення "У випадку не реєстрації податкової накладної в ЄРПН, сума простроченого платежу зменшується на суму незареєстрованого ПДВ за відповідний період" відсутнє.

Пункт 7.4. договору №69 від 26.12.2018 відсутній.

Стягнуто з Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" на користь Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" судовий збір в сумі 960,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 частково і змінити рішення, задовольнивши позовні вимоги КП "Компанія "Вода Донбасу" в частині п.2.1., п.2.2., п.6.4.4 (абзац 1), п.6.4.4. (абзац 4), п.7.3. (абзац 2). Решту рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в першій інстанції в сумі 34000,00 грн. Стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Як зазначає позивач, існує об`єктивна неможливість постачання питної води якістю згідно ДСанПіН, в обґрунтування чого посилається на лист від 14.05.2019 в п.3 якого наведено причини неможливості постачання питної води згідно ДСанПіН, а саме, зокрема, зазначено, що на сьогоднішній день від насосної станції 1-го підйому Південно-Донбаського водопроводу існує одна нитка сталевого водогону діаметром 1400 мм. По ній подається середньодобова витрата води, яка складає 196,81 тис. м3/добу. Збільшення витрати технічно неможливе. Так як інші споживачі не мають альтернативних джерел водопостачання і КП "Компанія «Вода Донбасу» не може скоротити їм подачу води, то нестача води для міста Маріуполь компенсується з Старо-Кримського водосховища середньодобовою витратою 67,24 тис.м3/добу. Єдиним джерелом питної води для Донецької області є канал Сіверський Донець-Донбас (м.Слав`янськ), від якого вода поступає в Південно-Донбаський водопровід. На сьогоднішній день для повного забезпечення Старо-Кримських фільтрувальних станцій водою з каналу Сіверський Донець-Донбас необхідно виконати роботи з реконструкції другої нитки водогону Д=1400 мм. Але на цей час її ще і пошкоджено, і вона проходить по замінованій території в зоні проведення ООС. Отже, як зазначає позивач, на цей час неможливо подати воду відповідачу згідно ДСанПіН.

Крім того, як зазначає скаржник, відповідач у справі, як і позивач, не є споживачем, а є підприємством питного водопостачання. Відносини між одним підприємством питного водопостачання та іншим підприємством питного водопостачання спеціальним законодавством у сфері питного водопостачання не врегульовано. Закон України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» не регулює відносини між двома підприємствами питного водопостачання. Відповідач не довів, що його було включено до переліку споживачів, на яких поширюється екологічна броня, і це було доведено до відома позивача.

Щодо терміну попередження (14 календарних днів) абз.1 п.6.4.4. зауважує, що в законодавстві немає терміну попередження споживача. А термін 14 днів застосовується для тих, у кого є екологічна броня.

Щодо абз.4 п.6.4.4. зазначає, що цей абзац суд виклав у відповідності до ст.23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», але, як зазначає апелянт, в цій статті йде мова тільки про повідомлення про відключення у випадку погіршення якості води органів місцевого самоврядування, місцевої виконавчої влади, органів державної СЕС та споживачів. Ніяких попередніх погоджень ця стаття не містить. Отже, на думку позивача, фразу «за попереднім погодженням» включено судом до абз.4 п.6.4.4. безпідставно.

Також, як зазначає позивач, він не може нести відповідальність за відхилення якості води у водопровідних мережах відповідача через той факт, що в нього немає ніякого доступу до водопровідних мереж відповідача. Згідно з п.5.2. договору (даний пункт сторонами не оспорюється) місцем передачі послуг водопостачання є узгоджені сторонами точки розмежування балансової належності мереж водопостачання та експлуатаційної відповідальності сторін. Отже, КП «Вода Донбасу» може відповідати за якість води, яка передається в точці підключення до водопровідних мереж Маріупольського водоканалу, а за те, що відбувається в його мережах позивач не може нести відповідальність.

01.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9348), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що внаслідок видання Міністерством охорони здоров`я України наказу від 12.05.2010 №400 з визначенням санітарних норм та правил до води питної, саме цим вимогам й має відповідати за якістю питна вода в незалежності від джерела водопостачання.

25.10.2019 на електронну адресу суду від позивача надійшли відповіді на відзив (вх.№ 1878, 1880), які не засвідчені електронним цифровим підписом. Користувачеві були надіслані повідомлення про те, що документи отриманні електронною поштою без електронного цифрового підпису не належать до офіційних та запропоновано надіслати документ у встановленому порядку або оригінал документа в паперовій формі (п.1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України), що підтверджується актами Східного апеляційного господарського суду №13-35/373, №13-35/374 від 25.10.2019.

28.10.2015 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№10119), в якій позивач зазначив, що відзивом на апеляційну скаргу не спростовується позиція позивача стосовно об`єктивної неможливості на цей час подати воду, яка відповідає ДСанПіН.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. та знаходженням на лікарняному судді Тарасової, яки входили до складу колегії суддів, для здійснення розгляду судової справи №905/262/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.В., суддя Шевель О.В.

У судовому засіданні 28.10.2019 було оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 10 год. 00 хв. 05.12.2019.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 27.12.2018 позивач направив на адресу відповідача лист, до якого було додано проект договору №69 про надання послуг централізованого питного водопостачання від 26.12.2018 на 2019 рік, в якому позивач просив оформити цей договір належним чином і один екземпляр повернути на його адресу у встановлений законом термін.

Листом №99 від 14.01.2019 відповідач повернув позивачу вищевказаний договір разом з двома примірниками протоколу розбіжностей від 14.01.2019 та просив позивача їх підписати.

Позивач не погодився з редакцією договору №69 від 26.12.2018 з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, запропонованою відповідачем, а саме з пунктами 2.1., 2.2., 6.2.4., 6.4.4. абз.1 п.1, абз.3, абз.4 п.1., 7.3., 7.4. та звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про прийняття неврегульованих пунктів наведеного договору в редакції позивача.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами п.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч.1, 2, 3, 4 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 ГК України).

Згідно зі ст.19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

26.12.2018 між Комунальним підприємством "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", споживачем, та Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" в особі Маріупольського регіонального виробничого управління комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", постачальником, підписано договір №69 про надання послуг централізованого питного водопостачання, за умовами якого постачальник зобов`язується протягом дії договору надати послуги споживачу з централізованого питного водопостачання, а споживач зобов`язується приймати та оплатити надані постачальником послуги.

Відповідно до п.1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент) послуги за ДК 016:2010: код 36.00.2 обробка та розподіл води трубопроводами (ДК 021:2015 код 65111000-4 розподіл питної води). Кількість послуг зазначається у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Зазначений договір підписано відповідачем з протоколом розбіжностей від 14.01.2019. Сторонами не було досягнуто згоди щодо якості питної води, яка має постачатися позивачем відповідачу за договором №69 від 26.12.2018.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції щодо врегулювання п.6.2.4., абз.3 п.6.4.4., п.7.4. договору №69 про надання послуг централізованого питного водопостачання від 26.12.2018 не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Щодо п.2.1., 2.2. договору №69 від 26.12.2018 колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.20 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (в редакції, яка діяла на момент підписання спірного договору) істотними умовами договору про надання послуг питного водопостачання та/або водовідведення є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов`язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання та/або водовідведення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" питною водою є вода, призначена для споживання людиною (водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), для використання споживачами для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а також для виробництва продукції, що потребує її використання, склад якої за органолептичними, мікробіологічними, паразитологічними, хімічними, фізичними та радіаційними показниками відповідає гігієнічним вимогам. Питна вода не вважається харчовим продуктом в системі питного водопостачання та в пунктах відповідності якості питної води.

Згідно із ст.6 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується на принципах, зокрема: науково обґрунтованого нормування якості питної води, нормативів її споживання та формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; наближення вимог національних стандартів на питну воду, питне водопостачання та водовідведення, технологій виробництва питної води, нормативів щодо очищення стічних вод, а також засобів вимірювання і методів оцінки до відповідних стандартів, нормативів, технологій, засобів і методів, прийнятих у Європейському Союзі.

За змістом ст.27 наведеного Закону до системи стандартів у сфері питної води та питного водопостачання входять національні стандарти, міжнародні та регіональні стандарти, що визначають методики досліджень (випробувань) безпечності і якості питної води. Зазначені національні стандарти розробляються, затверджуються, переглядаються і змінюються відповідно до вимог закону України "Про стандартизацію".

Затвердження показників безпечності та окремих показників якості питної води здійснює центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я, який також затверджує перелік референс-методик вимірювання вмісту (рівнів) забруднюючих речовин, залишків пестицидів питної води. Центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони здоров`я, з періодичністю один раз на п`ять років здійснює перегляд показників безпечності та окремих показників якості питної води з метою приведення їх у відповідність із вимогами цієї статті. У разі виникнення обставин, що обумовлюють необхідність такого перегляду, він здійснюється позачергово і негайно (ст.28 Закону).

Відповідно до ст.29 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" у сфері питної води та питного водопостачання встановлюються такі нормативи:

нормативи питного водопостачання;

екологічні нормативи якості води джерел питного водопостачання;

технологічні нормативи використання питної води;

технічні умови у сфері питної води та питного водопостачання.

Для оцінки екологічного стану джерел питного водопостачання, визначення водоохоронних заходів цих об`єктів встановлюється екологічний норматив якості води джерел питного водопостачання, який містить науково обґрунтовані допустимі значення забруднюючих речовин і показники якості води. Екологічний норматив якості води в джерелах питного водопостачання встановлюється з урахуванням вимог державних гігієнічних та протиепідемічних правил і норм, гігієнічних нормативів центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері екологічної безпеки.

Для оцінки та забезпечення раціонального використання води встановлюються відповідно до закону поточні та перспективні технологічні нормативи використання питної води.

У технічних умовах зазначаються: а) найменування та адреса об`єкта, замовника, проектувальника, вид будівництва, нормативні терміни проектування і будівництва; б) відомості про джерела питного водопостачання; в) місце приєднання до водопровідних мереж, вимоги до обладнання, вузлів приєднання; г) основні розрахункові інженерні параметри системи питного водопостачання, що включають: гарантовану кількість і якість питної води; тиск у місці підключення; умови водовідведення. Порядок розроблення та затвердження технічних умов у сфері питної води та питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

За умовами Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" показники якості питної води встановлюються саме в екологічних нормативах якості води джерел питного водопостачання. В свою чергу, технічні умови містять, перш за все, відповідні проектувальні відомості підключення та розрахунки щодо можливої якості питної води з відповідного джерела питного водопостачання. Тобто, вимоги технічних умов можуть визначати відповідні показники якості питної води у відповідному джерелі водопостачання.

Проте, згідно вимог закону відповідні нормативи якості питної води незалежно від джерела водопостачання, загальні вимоги до якості питної води, визначаються у екологічних нормативах.

Згідно Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1542 (яке діяло до 11.10.2011), до повноважень останнього входило затвердження відповідно до законодавства державних санітарних норм, правил, гігієнічних нормативів, встановлення державних стандартів якості питної води.

За змістом Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267 (тобто на момент укладання сторонами спірного договору) саме Міністерство охорони здоров`я України у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення затверджує державні санітарні норми і правила, санітарно-епідеміологічні та санітарно-протиепідемічні правила і норми, санітарно-епідеміологічні правила і норми, протиепідемічні правила і норми, гігієнічні та протиепідемічні правила і норми, державні санітарно-епідеміологічні нормативи, санітарні регламенти, показники якості питної води тощо.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.05.2010 №400 "Про затвердження Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" було затверджено Державні санітарні норми та правила "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10).

Згідно з п.1.1. ДСанПіН 2.2.4-171-10 державні санітарні норми та правила "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10) обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування, діяльність яких пов`язана з проектуванням, будівництвом та експлуатацією систем питного водопостачання, виробництвом та обігом питних вод, наглядом і контролем у сфері питного водопостачання населення, та громадянами.

Санітарні норми встановлюють вимоги до безпечності та якості питної води, призначеної для споживання людиною, а також правила виробничого контролю та державного санітарно-епідеміологічного нагляду у сфері питного водопостачання населення (п.1.2 ДСанПіН 2.2.4-171-10).

Згідно вказаних норм надане визначення води питної, зокрема, питною водою є вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства, призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

При цьому, вказаними нормами встановлено гігієнічні вимоги до безпечності та якості питної води, призначеної для споживання людиною.

Пункт 2.1. спірного договору в редакції позивача викладений наступним чином: "Постачальник повинен надати споживачу послугу з централізованого водопостачання на умовах цього договору, що відповідає нормам ТУ У 41.0-2:2005 від 17.08.2010, дозволів Мінздраву, дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері технічного регулювання, протягом всього періоду дії договору в межах погоджених розрахункових об`ємах відповідно до п.1.2 договору".

Судом викладено п.2.1. договору №69 від 26.12.2018 в наступній редакції: "Постачальник повинен надати споживачу послугу з централізованого водопостачання на умовах цього договору, що відповідає наказу Міністерства охорони здоров`я України від 12.05.2010 №400 "Про затвердження Державних санітарних норм та правил "Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (СанПіН) питна вода, призначена для споживання людиною, повинна відповідати санітарним нормам та гігієнічним вимогам, встановленим зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10, протягом всього періоду дії договору в межах погоджених розрахункових об`ємів відповідно до п.1.2 договору. Контроль якості приймання наданої послуги здійснюється відповідно до робочих програм лабораторії "Споживача"та наданих відомостей постачальника".

Пункт 2.2. договору в редакції позивача викладений наступним чином: "Постачальник підтримує вміст залишкового хлору у воді на виході з очисних споруд відповідно до вимог ТУ У 41.0-2:2005 від 17.08.2010р. Споживач у разі необхідності збільшує вміст залишкового хлору у воді, що траспортується, в своїх водопровідних мережах".

Судом викладено п.2.1. договору №69 від 26.12.2018 в наступній редакції: "Постачальник підтримує вміст залишкового хлору у воді на виході з очисних споруд відповідно до вимог ДСанПіН 2.2.4-171-10. "Споживач" у разі необхідності збільшує вміст залишкового хлору у воді, що транспортується, в своїх водопровідних мережах.".

Обґрунтовуючи необхідність викладення даних пунктів договору у такій редакцій, позивач посилається на висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи, за яким вода Старо-Кримської фільтрувальної станції повинна відповідати вимогам даних технічних умов та виробляється у відповідності до технологічної інструкції, затвердженої у встановленому порядку, з виконанням санітарних норм та правил для підприємств - постачальників вод господарсько-питного призначення. Також, як вказує позивач, у вищезазначеному висновку передбачено можливість відхилення якості питної води від вимог стандартів за деякими показниками. Вимоги зазначених технічних умов є обов`язковими.

Як свідчать матеріали справи, 10.08.2005 Державною санітарно-епідеміологічною службою було видано висновок №05.03.02-07/35808 експертизи нормативної документації ТУ У 41.0-2:2005 "Вода господарсько-питного призначення Старо-Кримської фільтрувальної станції" (дата чинності 18.11.2005, чинний без обмежень).

Висновком Державної санітарно-епідеміологічної служби від 07.08.2007 №05.03.02-04/40051 погоджено зміну №1 до ТУ У 41.0-2:2005 "Вода господарсько-питного призначення Старо-Кримської фільтрувальної станції".

Згідно висновку Державної санітарно-епідеміологічної служби від 17.08.2010 №05.03.02-07/58161 за результатами санітарно-епідеміологічної експертизи ТУ У 41.0-2:2005 "Вода господарсько-питного призначення Старо-Кримської фільтрувальної станції" відповідає вимогам санітарного законодавства України й може бути погоджена. Вказаний висновок дійсний до 12.07.2015 (на термін дії ТУ У 41.0-2:2005 "Вода господарсько-питного призначення Старо-Кримської фільтрувальної станції").

Відповідно до ст.5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» ліцензії та документи дозвільного характеру, видані суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, строк дії яких закінчився у період її проведення, вважаються такими, що продовжили свою дію на період проведення антитерористичної операції.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Водночас, 30.04.2018 Президентом України підписано Указ №116 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганський областях", яким змінюється формат антитерористичної операції, що була запроваджена у 2014 році.

У зв`язку з тим, що Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не прийнято, антитерористична операція проводиться і на теперішній час.

Тобто, ТУ У 41.0-2:2005 - нормативно - технічний документ, що регламентує якість води, яка подається позивачем відповідачу, діяло та продовжує діяти до офіційного закінчення антитерористичної операції у зв`язку з дією документу дозвільного характеру - висновку Міністерства охорони здоров`я України від 17.08.2010 № 05.03.02 - 07/58161 "Вода господарсько - питного призначення Старо - Кримської фільтрувальної станції" із змінами № 1, № 2.

Однак, колегія суддів зазначає, що внаслідок видання Міністерством охорони здоров`я України наказу від 12.05.2010 №400 з визначенням санітарних норм та правил до води питної, саме цим вимогам й має відповідати за якістю питна вода в незалежності від джерела водопостачання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, за умовами Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" показники якості питної води встановлюються саме в екологічних нормативах якості води джерел питного водопостачання. В свою чергу, технічні умови містять, перш за все, відповідні проектувальні відомості підключення та розрахунки щодо можливої якості питної води з відповідного джерела питного водопостачання. Тобто, вимоги технічних умов можуть визначати відповідні показники якості питної води у відповідному джерелі водопостачання. Проте, згідно вимог закону відповідні нормативи якості питної води незалежно від джерела водопостачання, загальні вимоги до якості питної води, визначаються у екологічних нормативах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якість питної води, яка підлягає постачанню за спірним договором, обов`язково має відповідати Державним санітарним нормам та гігієнічним вимогам, встановленим ДСанПіН 2.2.4-171-10, які було затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 12.05.2010 №400.

Щодо абз.1 та абз.4 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.23 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема, у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання; обмежувати або припиняти роботу об`єктів централізованого питного водопостачання у разі виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів.

Статтею 16-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" визначено, що з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру через припинення питного водопостачання споживачам (крім населення) у разі несплати або внесення не в повному обсязі плати за використану ними питну воду встановлюється екологічна броня питного водопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України №119 від 08.02.2006 "Про затвердження Порядку обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні" визначено порядок обмеження питного водопостачання для споживачів (крім населення), які не внесли в установлені строки або внесли не в повному обсязі плату за використану ними питну воду, до рівня екологічної броні - мінімального рівня використання питної води з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з п.6 наведеної постанови перелік споживачів, на яких поширюється обмеження, складається регіональними комісіями з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій за погодженням з територіальними органами Мінприроди та МНС. До переліку включаються споживачі, об`єкти яких відповідно до законодавства належать до категорії потенційно небезпечних об`єктів та об`єктів підвищеної небезпеки. Перелік затверджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями на один календарний рік і на 1 січня поточного року доводиться до підприємств питного водопостачання.

Згідно з п.2 постанови підприємство питного водопостачання надсилає споживачам письмове попередження про застосування обмеження не пізніше ніж за 14 календарних днів із зазначенням дати і часу з одночасним повідомленням про це органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування за місцем розташування споживачів.

Абзац 1 п.6.4.4. договору визначає випадки виникнення у постачальника права скоротити або повністю припинити подачу води, попередньо попередивши споживача. Одним із таких випадків визначено несвоєчасну оплату послуг водопостачання після закінчення строку, встановленого цим договором.

Місцевим господарським судом вирішено викласти абз.1 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 в наступній редакції: після слів "у випадках" доповнено реченням наступного змісту: "Постачальник має право скоротити або повністю припинити подачу води до мінімального рівня використання питної води, не пізніше ніж за 14 календарних днів попередивши споживача, у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання після закінчення строку, встановленого цим договором".

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не відноситься до споживачів питної води, до яких застосовується обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Враховуючи те, що відповідач здійснює послугу з централізованого питного водопостачання та з метою забезпечення прав споживачів у сфері питної води, питного водопостачання, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо необхідності попередження постачальником споживача у строк 14 календарних днів у випадку несвоєчасної оплати послуг водопостачання після закінчення строку, встановленого цим договором, скоротити або повністю припинити подачу води до мінімального рівня використання питної води, застосувавши у даному випадку аналогію закону, а саме п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №119 від 08.02.2006 "Про затвердження Порядку обмеження питного водопостачання до рівня екологічної броні".

Абзац 4 п.6.4.4. договору серед випадків виникнення у постачальника права тимчасово припинити або обмежити подачу води споживачу без попереднього узгодження містить такий випадок, як неможливість доведення якості питної води до вимог ТУ У 41.0-2:2005 від 17.08.2010.

Місцевий господарський суд у абз.4 п.6.4.4. договору встановив умову щодо виникнення у постачальника права тимчасово припинити або обмежити подачу води споживачу за попереднім погодженням у випадку виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів.

Проте, колегія суддів не погоджуєтьсяз висновком місцевого господарського суду щодо включення у наведеному абзаці умови щодо необхідності попереднього погодження, з огляду на наступне.

Відповідно до абз.6 ч.1 ст.23 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право обмежувати або припиняти роботу об`єктів централізованого питного водопостачання у разі виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів.

Зміст наведеної норми закону передбачає випадок обмеження питного водопостачання саме з метою оперативного реагування на погіршення якості води, що не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, і включення умови щодо необхідності попереднього погодження. Більш того, дана умова викладена без конкретизації осіб (особи), з якими необхідно здійснити таке погодження та наслідків відсутності такого погодження, з урахуванням чого нівелює саме поняття оперативності такого реагування.

Враховуючи те, що такої умови, як попереднє погодження наведений закон не містить, абз.4 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 слід змінити та викласти в такій редакції: після слів "у випадку" доповнити реченням наступного змісту: "У випадку виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів".

Щодо абз.2 п.7.3. договору №69 від 26.12.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Наведений пункт договору містить у собі розбіжності у викладені абзацу другого цього пункту. Так, позивачем запропоновано викласти ці умови в наступній редакції:

"Постачальник не несе відповідальності за відхилення якості води ТУ У 41.0-2:2005 від 17.08.2010, дозволів Мінздраву, дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері технічного регулювання, протягом всього періоду дії договору у водопровідних мережах споживача. Відповідальність за правильну роботу, своєчасну повірку пристроїв обліку, збереженість пломб, у тому числі на запірній арматурі несе споживач".

Одночасно, абз.2 п.7.3. договору відповідач, з яким погодився суд першої інстанції, виклав так: "Постачальник несе відповідальність за відхилення якості води ДСанПіН 2.2.4-171-10 на протязі всього періоду дії договору у водопровідних мережах споживача. Відповідальність за правильну роботу, своєчасну повірку пристроїв обліку, збереженість пломб, у тому числі на запірній арматурі несе споживач".

В той же час місцевим господарським судом не враховано, що відповідно до п.5.2. спірного договору місцем передачі послуг водопостачання є узгоджені сторонами точки розмежування балансової належності мереж водопостачання та експлуатаційної відповідальності сторін. «Постачальник» надає послугу шляхом транспортування питної води «Споживачу» до місць встановлення комерційних засобів обліку «Споживача». «Споживач» зобов`язаний мати прилади обліку води для розрахунку з «Постачальником» за відпущену воду.

Тобто, умовами спірного договору передбачено узгоджені сторонами точки розмежування балансової належності мереж водопостачання та експлуатаційної відповідальності сторін, в зв`язку з чим позивач не може нести відповідальність за відхилення якості води у водопровідних мережах відповідача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що абз.2 п.7.3. договору №69 від 26.12.2018 слід викласти в такій редакції "Постачальник не несе відповідальності за відхилення якості води ДСанПіН 2.2.4-171-10 на протязі всього періоду дії договору у водопровідних мережах споживача. Відповідальність за правильну роботу, своєчасну повірку пристроїв обліку, збереженість пломб, у тому числі на запірній арматурі несе споживач", в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Щодо прохання позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу адвоката в першій інстанції в сумі 34000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.129 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно положень до п.б), в) ч.4 ст.282 ГПК України до повноважень суду апеляційної інстанції відноситься новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 34000,00 грн не розглядались.

За таких обставин, наведена заява не розглядається судом апеляційної інстанції, оскільки розгляд клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу понесеного за розгляд справи в суді першої інстанції не відноситься до компетенції апеляційного суду.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню частково, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі № 905/262/19 в оскаржуваній частині слід змінити.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 ч.1 статті 275, п.4 ч.1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 01.08.2019 у справі № 905/262/19 в оскаржуваній частині змінити.

В частині п.2.1., 2.2., абз.1 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 залишити без змін.

Абз.4 п.6.4.4. договору №69 від 26.12.2018 викласти в такій редакції: після слів "у випадку" доповнити реченням наступного змісту: "У випадку виникнення необхідності оперативного реагування на погіршення якості води в джерелах питного водопостачання і неможливості доведення її до вимог державних стандартів з повідомленням про таке відключення та його причини органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади та органів державної санітарно-епідеміологічної служби, а також споживачів".

Абз.2 п.7.3. договору №69 від 26.12.2018 викласти в такій редакції "Постачальник не несе відповідальності за відхилення якості води ДСанПІН 2.2.4-171-10 на протязі всього періоду дії договору у водопровідних мережах споживача. Відповідальність за правильну роботу, своєчасну повірку пристроїв обліку, збереженість пломб, у тому числі на запірній арматурі несе споживач".

Стягнути з Комунального підприємства "Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (87500, м.Маріуполь, вул.Соборна, 7, рах.№ НОМЕР_1 в ПАТ "ВБР" м.Київ, МФО 380719, ) на користь Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, 177а, ) в особі Маріупольського регіонального виробничого управління Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" (87547, м.Маріуполь, вул.Митрополитська (К.Лібкнехта), 177а, ) 1440,75 грн витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.12.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель