РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.12.2019Справа № 910/14857/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря

судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного

провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ ЛАВИНА"

до Фізичної особи-підприємця Луніна Олексія Володимировича

про стягнення 378 572,79 грн.,

за участі представників:

позивача - Хрімлі Д.І. за ордером від 18.11.2019 серії ЧК № 032095,

відповідача - не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЦ ЛАВИНА" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Луніна Олексія Володимировича (далі - Підприємець) про стягнення 378 572, 79 грн., у тому числі 277 731, 07 грн. - заборгованості по сплаті орендної плати, 84 149, 27 грн. - штрафних санкцій, 13 925, 94 грн. - інфляційних втрат та 2 766, 51 грн. - заборгованості по сплаті комунальних послуг.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за укладеним між сторонами договором оренди від 08.02.2017 № А1050 в частині сплати орендних та комунальних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/14857/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.11.2019.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - до 13.11.2019.

У судовому засіданні 19.11.2019 без виходу до нарадчої кімнати було постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 03.12.2019.

У судовому засіданні 03.12.2019 без виходу до нарадчої кімнати було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у даній справі та призначення її до судового розгляду по суті на 17.12.2019.

До Господарського суду міста Києва 16.12.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 17.12.2019 мотивуючи його тим, що відповідачу та його представнику стало відомо про відкриття провадження у справі лише 16.12.2019 та, що не було отримано копії позовної заяви з додатками до неї.

Суд, за результатами розгляду даного клопотання, відмовив у його задоволенні, оскільки у матеріалах справи наявні підтвердження відправлення позовної заяви з додатками до неї на адресу місця проживання відповідача, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на цю ж адресу були направлені ухвали суду про відкриття провадження у справі від 24.10.2019, про відкладення підготовчого засідання від 19.11.2019 та ухвала від 03.12.2019 про призначення судового розгляду по суті на 17.12.2019.

У судовому засіданні 17.12.2019 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Підприємець про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначені судові засідання не забезпечив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, а також про його право подати відзив на позовну заяву, копії ухвал суду від 24.10.2019, від 19.11.2019 та від 03.12.2019 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_4.

Проте поштові конверти з копіями зазначених ухвал були повернуті підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення відповідачу з посиланням на його відсутність.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду від 3 червня 2019 року, від 27 червня 2019 року, від 25 липня 2019 року та від 8 серпня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами без участі представника Підприємця.

У судовому засіданні 17.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

08.02.2017 між Товариством та Підприємством укладено договір оренди № А 1050, за умовами якого позивач передав, а відповідач - прийняв у строкове платне користування приміщення площею 50,91 м2, що знаходиться на першому поверсі торгово-розважального комплексу за адресою: місто Київ, вулиця Берковецька, будинок 6Д.

Зазначений договір, а також додатки до нього, підписані уповноваженим представником позивача та відповідачем, а також скріплені печатками цих суб`єктів господарювання.

Пунктом 3.1 договору обумовлено, що останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди. Зобов`язання фінансового характеру (в тому числі ті, що стосуються сплати орендарем на користь орендодавця будь-яких платежів, штрафних санкцій, відшкодування шкоди, збитків) припиняються з моменту їх належного виконання незалежно від припинення дії договору оренди (в тому числі, дострокового).

Строк оренди (який складає 35 місяців) вказано в додатку № 1. Строк оренди починає обчислюватися з передачі орендодавцем орендареві приміщення в орендне користування відповідно до цього договору оренди або в день, коли орендар зобов`язаний прийняти приміщення (пункт 3.2 договору).

За умовами пункту 4.1 цієї угоди орендар набуває право використовувати приміщення за цільовим призначенням у день початку строку оренди.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2017 сторонами було підписано та скріплено їх підписи відбитками печаток відповідний акт приймання-передачі приміщення в орендне користування.

Згідно з пунктом 10.1 договору з моменту передачі орендареві приміщення орендар зобов`язаний сплачувати на користь орендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором.

Пунктом 10.2 наведеного правочину встановлено, що орендна плата, яку орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцеві, складається з таких частин: a) основна орендна плата; b) експлуатаційна орендна плата; c) маркетингова орендна плата; d) плата з обороту.

Орендар сплачує окремими платежами кожну із частин орендної плати (окремо основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату, плату з обороту).

У пункті 10.3 договору сторони домовилися, що будь-які та всі положення цього договору, що стосуються визначення орендної плати та будь-яких інших платежів, які орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцеві, є істотною умовою цього договору оренди та, відповідно, порушення будь-якого із таких положень договору оренди є істотним порушенням.

Згідно з пунктом 11.1 цієї угоди орендар зобов`язаний щомісячно, починаючи з другого місяця строку оренди, сплачувати орендодавцеві плату з обороту.

Пунктами 13.1, 13.3 договору передбачено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами до 15 (п`ятнадцятого) числа відповідного місяця, який передує оплачуваному. Орендна плата має сплачуватися на рахунок орендодавця незалежно від направлення орендодавцем відповідного рахунка. Орендодавець направляє рахунки на здійснення відповідних платежів орендарем лише для зручності.

Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, починаючи з дати початку строку оренди (пункт 13.5 договору).

Відповідно до пункту 14.1 вказаної угоди орендодавець забезпечує належне функціонування та експлуатацію торгового центру та земельної ділянки, у тому числі за рахунок сплати орендарем експлуатаційної орендної плати. З цією метою орендодавець несе експлуатаційні витрати.

Пунктом 15.1 зазначеного правочину обумовлено, що орендодавець на власний розсуд, у будь-якій формі та у будь-який спосіб, у тому числі із залученням третіх осіб, проводить маркетингові та рекламні заходи, пов`язані з діяльністю торгового центру, у тому числі за рахунок сплати орендарем маркетингової орендної плати. З цією метою орендодавець несе маркетингові витрати.

Згідно з пунктом 17.1 договору орендар компенсує орендодавцеві вартість комунальних послуг, що споживаються у приміщенні, без додаткових нарахувань на свою користь. Орендар також зобов`язаний компенсувати орендодавцю витрати, які несе орендодавець на комунальні послуги, що споживаються у зв`язку з експлуатацією торгового центру та площ загального користування, а також земельної ділянки, та які розподіляються між усіма орендарями торгового центру пропорційно площі приміщення до загальної площі торгового центру.

Порядок та формули розрахунку основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати, а також плати з обороту визначений у пунктах 10.4, 10.5, 10.6 та 11.6 зазначеного правочину відповідно.

Пунктом 29.1 договору встановлено, що на вимогу орендодавця орендар зобов`язаний щомісячно підписувати акти приймання-передачі послуг щодо оренди приміщення. Незалежно від підписання таких актів, факт сплати будь-яких платежів орендарем у поточному місяці свідчить про використання приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що додатковими договорами від 31.05.2017 № 1, від 23.10.2017 № 2, від 20.03.2018 № 3, від 24.04.2018 № 4, від 30.05.2018 № 5та від 30.07.2018 № 6 до вищенаведеного правочину було внесено зміни в частині встановлення ставок орендної плати (у тому числі основної орендної плати, а також експлуатаційної та маркетингової орендних плат) в залежності від періодів їх нарахування.

Разом із тим судом встановлено, що під час дії укладеного між сторонами договору оренди Підприємцем 30.12.2018 без будь-якого погодження з позивачем, а також без належного повідомлення Товариства було демонтовано і вивезено з орендованого приміщення усе належне відповідачу майно, що використовувалося для ведення підприємницької діяльності, та фактично розірвано з позивачем орендні правовідносини.

Вищенаведений факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією складеного представниками адміністрації Товариства та незацікавленими особами акту від 30.12.2018.

За умовами пункту 9.3 договору оренди у випадку, якщо на вимогу орендодавця орендар не підпише акт приймання-передачі приміщення з оренди, орендодавець має право підписати акт приймання-передачі приміщення з оренди із залученням третьої особи та зазначенням фактичної дати підписання такого акту із третьою особою. У такому випадку приміщення вважається повернутим орендодавцеві з орендного користування в дату підписання такого акту із третьою особою.

Судом встановлено, що зважаючи на розірвання Підприємцем фактичних правовідносин з позивачем щодо оренди належного йому майна, а також враховуючи вищевказані положення договору оренди від 08.02.2017 № А 1050, 30.12.2018 між уповноваженими представниками Товариства та Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСТІНС" (залучена позивачем третя особа) було підписано відповідний акт приймання-повернення приміщення з орендного користування, за яким наведене майно було повернуто позивачу.

Разом із тим, на підтвердження фактичного користування відповідачем орендованим майном протягом березня 2017 року - грудня 2018 року позивачем було надано відповідні акти надання послуг за вказані періоди.

Судом встановлено, що частина даних актів, складених за результатами надання відповідачу в оренду вищенаведеного нерухомого майна у період з березня 2017 року по липень 2018 року, була підписана Підприємцем у встановленому договором порядку. Проте акти про надання послуг від 31.07.2018 № 5525, від 31.08.2018 № 6080, від 30.11.2018 № 8563, від 30.11.2018 № 8786, від 30.11.2018 № 9430, від 31.12.2018 № 10178, від 31.12.2018 № 10142 та від 31.12.2018 № 9518 підписані відповідачем не були.

При цьому, іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, гарантійним листом відповідача від 28.08.2018, реєстрами актів по оренді та електроенергії підтверджується факт використання відповідачем спірного приміщення у період з березня 2017 року по грудень 2018 року включно, а також надання Підприємцю протягом зазначеного періоду комунальних послуг.

Факт належного виконання орендодавцем своїх зобов`язань за договором оренди від 08.02.2017 № А 1050 підтверджується відсутністю з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов вказаної угоди.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що Підприємець своїх зобов`язань за вищевказаним правочином щодо сплати орендних платежів належним чином не виконав, внаслідок чого в останнього станом на 17.10.2019 перед позивачем виникла заборгованість з орендної плати в сумі 277 731, 07 грн.

Крім того, відповідачем протягом спірного періоду також не було у встановленому договором порядку компенсовано орендодавцеві повної вартості спожитих комунальних послуг, внаслідок чого у відповідача перед Товариством утворилася заборгованість по сплаті наведених комунальних платежів у розмірі 2 766, 51 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача з орендних платежів за договором оренди від 08.02.2017 № А 1050, яка складає 277 731, 07 грн., а також заборгованості останнього з оплати вартості комунальних послуг в сумі 2 766, 51 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості з орендних платежів та комунальних послуг, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаних сум основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів, позивач також просив суд стягнути з Підприємця 13 925, 94 грн. інфляційних втрат, нарахованих відповідні суми боргу протягом жовтня 2018-жовтня 2019 року згідно наданого позивачем розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми цих компенсаційних виплат підлягає задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди в частині своєчасної сплати передбачених цією угодою орендних та комунальних платежів, позивач просив суд стягнути з Підприємця штраф у розмірі 84 149,27 грн.

За частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 230 ГК України згідно з якою під штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 20.6 договору оренди сторони погодили, що у випадку прострочення орендарем сплати орендодавцеві будь-яких платежів більш, ніж на 20 (двадцять) календарних днів, орендар сплачує на користь орендодавця договірні штрафні санкції у розмірі 30 % від суми прострочення.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір штрафних санкцій є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних штрафних санкцій у розмірі 84 149,27 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку із задоволенням позовних вимог Товариства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ ЛАВИНА" до Фізичної особи-підприємця Луніна Олексія Володимировича про стягнення 378 572,79 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Луніна Олексія Володимировича ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ ЛАВИНА" (04128, місто Київ, вулиця Берковецька, будинок 6Д, ідентифікаційний код 38537759) 277 731 (двісті сімдесят сім тисяч сімсот тридцять одну) грн. 07 коп. - заборгованості за орендними платежами, 2 766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 51 грн. - заборгованості за комунальними платежами, 84 149 (вісімдесят чотири тисячі сто сорок дев`ять) грн. 27 коп. - штрафу, 13 925 (тринадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 94 коп. - інфляційних втрат, а також 5 678 (п`ять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 59 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 18.12.2019.

Суддя Т.Ю. Кирилюк