УХВАЛА

13 грудня 2019 року

м. Київ

Справа № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Жукова С.В.

розглянувши касаційну скаргу Голови Первинної профспілкової організації Всеукраїнського об`єднання солідарності трудівників Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центролит" Сазонова Геннадія Геннадійовича

на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго"

до Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центролит"

про визнання банкрутом

арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. (ліквідатор), -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Первинної профспілкової організації Всеукраїнського об`єднання солідарності трудівників Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центролит" (далі - ППО ВОСТ ВАТ "ОЗ "Центролит") на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.06.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 закрито.

28.10.2019 Голова ППО ВОСТ ВАТ "ОЗ "Центролит" Сазонов Г.Г. подав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2019 (провадження №12-188зг19) касаційну скаргу Голови ППО ВОСТ ВАТ "ОЗ "Центролит" Сазонова Г.Г. про перегляд ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 за заявою ПАТ "Енергопостачальна компанія Одесаобленерго" до ВАТ "ОЗ "Центролит" про визнання банкрутом постановлено передати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Супровідним листом №12-188зг19 №17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 від 20.11.2019 Велика Палата Верховного Суду направила вказану касаційну скаргу разом з матеріалами справи №17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жуков С.В., суддя - Ткаченко Н.Г., суддя - Білоус В.В., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 04.12.2019.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення її без руху, з огляду на таке.

Касаційна скарга Голови ППО ВОСТ ВАТ "ОЗ "Центролит" Сазонова Г.Г. не відповідає вимогам ч. 1 ст. 10 Конституції України, ч. 1ст. 10, ст.ст. 290, 291 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини 1 статті 10 ГПК України визначено, що господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Крім цього, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Постановою пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі ст. 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання ч. 4 ст. 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Разом з тим, Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Згідно з частиною 1 статті 10 ГПК України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 10 ГПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення ч. 1 ст. 10 ГПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Суд доходить висновку, що касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

При цьому Суд бере до уваги ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 922/234/18, від 11.02.2019 у справі №904/712/18, від 25.02.2019 у справі № 905/1222/18, ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 646/5556/17-ц, від 26.10.2018 у справі № 263/9917/15-ц, у яких відповідні судді доходили висновків про залишення без руху скарг, поданих не державною мовою, з наданням строку для подання касаційної скарги, викладеної державною мовою, або її перекладу.

Подана касаційна скарга викладена не державною мовою, а тому Суд вважає доцільним залишити її без руху та надати заявнику строк для подання касаційної скарги українською мовою.

Крім того, п.2 ч. 4 ст. 290 ГПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно пп.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір справляється у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 921, 00 грн.

Враховуючи викладене, за подання касаційної скарги на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 розмір судового збору становить 1 921, 00 грн.

Проте скаржник, звертаючись з касаційною скаргою, наведеного вище не врахував та сплатив судовий збір в меншому, ніж передбачено нормами Закону України "Про судовий збір", розмірі, а саме - 170, 00 грн, що підтверджується доданою до касаційної скарги квитанцією №0.0..1 від 28.10.2019.

Згідно ч. 2 ст. 292 ГПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме подати суду документ про доплату (зарахування) судового збору в установленому законом порядку та у розмірі 1 751, 00 грн.

При цьому, суд звертає увагу скаржника, що листом Державної казначейської служби України від 18.06.2018 №05-12/1731-6167 визначено реквізити для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом: отримувач коштів - УК у Печерському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - Казначейство України, код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - 6007, код класифікації доходів бюджету - 22030102.

Крім того, відповідно до п. 1 ст. 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведених норм, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень.

Не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу, що порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені у ст. 2 ГПК України.

Дослідивши касаційну скаргу, Судом встановлено, що скаржником не додано доказів надсилання копії касаційної скарги учасникам справи.

Таким чином, Головою ППО ВОСТ ВАТ "ОЗ "Центролит" Сазоновим Г . Г . не дотримано вимог ст. 291 ГПК України щодо надання належних доказів надсилання копії касаційної скарги з додатками та з листом з описом вкладення всім учасникам у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015.

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, тому підлягає залишенню без руху на підставі ч.2 ст. 292 ГПК України.

Враховуючи залишення касаційної скарги без руху, суд вважає за необхідне клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження залишити без розгляду до усунення скаржником недоліків.

Керуючись ст. 10 Конституції України, ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 2, 10, 174, 234, 235, 288, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Голови Первинної профспілкової організації Всеукраїнського об`єднання солідарності трудівників Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центролит" Сазонова Геннадія Геннадійовича на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

3. Голові Первинної профспілкової організації Всеукраїнського об`єднання солідарності трудівників Відкритого акціонерного товариства "Одеський завод "Центролит" Сазонову Геннадію Геннадійовичу усунути недоліки, встановлені в даній ухвалі у такий спосіб:

- надати суду касаційну скаргу викладену державною (українською) мовою;

- надати суду оригінал документа про доплату судового збору у розмірі 1 751, 00 грн за подання касаційної скарги;

- надати суду докази надсилання копії касаційної скарги учасникам справи № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015.

4. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Жуков