ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2019 р. Справа№ 911/1642/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Яковлєва М.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм"

на рішення Господарського суду Київської області

від 03.09.2019

у справі №911/1642/19 (суддя Горбасенко П.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Фармаком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм"

про стягнення 50 327, 53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Фармаком" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" (далі - відповідач) про стягнення 50 327,53 грн. боргу за поставлений згідно договору № 06.02.17 від 06.02.2017 товар.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору № 06.02.17 від 06.02.2017.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.09.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Фармаком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" про стягнення 50 327, 53 грн. задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельної фірми "Фармаком" 50 327 (п`ятдесят тисяч триста двадцять сім гривень) 53 коп боргу за поставлений згідно договору № 06.02.17 від 06.02.2017 товар та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню) 00 коп. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням судом норм процесуального та матеріального права. Зазначає при цьому, що виконання фінансових зобовязань, за окремими поставками, має відбуватись з чітким втсановленням нового моменту права на стягнення заборгованості. Тобто, момент виконання зобовязань не настав за оплатою окремих поставок (з урахуванням відсутності підтвердження графіку оплат від позивача), а у позивача не виникло права на стягнення заборгованості за договором з урахуванням невизначеного згаданого моменту та положень ст. 530 Цивільного кодексу України, - строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., судді Яковлєва М.Л., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

10.10.2019 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення №269 від 07.10.2019 про сплату судового збору у розмірі 2881,50 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19.

Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

11.11.2019 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 06.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою "Фармаком" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" (далі - замовник) укладено договір № 06.02.17, за умовами якого виконавець зобов`язався виготовити та поставити готову продукцію замовнику, а замовник - своєчасно розрахуватись з виконавцем, після прийняття продукції на складі замовника.

Згідно п. п. 5.1., 5.1.1., 5.1.2., 5.2. договору вартість робіт за договором включає в себе всі витрати понесені виконавцем при виготовленні продукції, а так само винагороду за виконані роботи виконавця і вказується у специфікаціях і виставлених виконавцем рахунках в наступному порядку: Авансовий платіж у розмірі 50 % на розрахунковий рахунок виконавця від зазначеної суми послуг згідно специфікації на виготовлення замовленої продукції на підставі виставленого виконавцем рахунку на протязі 4-х робочих банківських днів. Остаточний розрахунок у розмірі 50 % на розрахунковий рахунок виконавця від зазначеної суми послуг згідно специфікації на виготовлення замовленої продукції упродовж 30 календарних днів після передачі виготовленої продукції на складі замовника. Вартість послуг визначається та фіксується у специфікації. Після підписання та скріплення печатками специфікації вартість послуг не підлягає коригуванню окрім випадку, коли замовник своєчасно не сплатив останній платіж згідно п. 5.1.2.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

06.07.2017 між сторонами погоджено специфікацію до договору № 06.02.17 від 06.02.2017.

На виконання договору № 06.02.17 від 06.02.2017 позивач поставив відповідачу товар на суму 100 662 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № РН-0003869 від 18.02.2019 на суму 37 386 грн., № РН-0004415 від 25.02.2019 на суму 35 376 грн., № РН-0004519 від 25.02.2019 на суму 27 900 грн.

Відповідач сплатив позивачу 50 331 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, решту боргу у розмірі 50 327,53 грн., згідно акту звірки взаєморозрахунків з ТОВ "НОВАЛІК-ФАРМ" за період з 01.01.2019 по 20.05.2019, відповідач в порушення договору № 06.02.17 від 06.02.2017 не сплатив, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем за договором № 06.02.17 від 06.02.2017 на момент ухвалення судового рішення склав 50 327, 53 грн.

Предметом позову є вимога про стягнення 50 327,53 грн боргу за поставлений згідно договору № 06.02.17 від 06.02.2017 товар.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення складає 50327,53 грн., який не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 50 327,53 грн. боргу за поставлений згідно договору № 06.02.17 від 06.02.2017 товар є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Твердження скаржника, що у позивача не виникло права стягнення заборгованості за договором, оскільки за оплатою окремих поставок не настав момент виконання зобов`язань, судовою колегією оцінюються критично з огляду на те, що сторони умовами договору передбачили, що остаточний розрахунок за товар здійснюється упродовж 30 календарних днів після передачі виготовленої продукції на складі замовника.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на виконання договору № 06.02.17 від 06.02.2017 позивач поставив відповідачу товар на суму 100 662 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № РН-0003869 від 18.02.2019 на суму 37 386 грн., № РН-0004415 від 25.02.2019 на суму 35 376 грн., № РН-0004519 від 25.02.2019 на суму 27 900 грн.; відповідач сплатив позивачу 50 331 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, решту боргу у розмірі 50 327,53 грн., згідно акту звірки взаєморозрахунків з ТОВ "НОВАЛІК-ФАРМ" за період з 01.01.2019 по 20.05.2019, відповідач в порушення договору № 06.02.17 від 06.02.2017 не сплатив, внаслідок чого судова колегія дійшла до переконання, що борг відповідача перед позивачем за договором № 06.02.17 від 06.02.2017 складає 50 327,53 грн.

Додані до апеляційної скарги акти звірки взаєморозрахунків від 26.06.2019 та 27.06.2019 залишаються колегією суддів поза увагою, оскільки не спростовують того факту, що відповідачем не здійснено остаточного розрахунку у розмірі 50% за поставлений товар у розмірі 50327,53 грн.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що борг відповідача перед позивачем у розмірі 50 327,53 грн. не погашено, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новалік-Фарм" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 03.09.2019 у справі №911/1642/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/1642/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Г.А. Кравчук

М.Л. Яковлєв