РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2019Справа № 910/1523/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс", м. Київ

про стягнення 191 601,11 грн, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Микитенко А.Є. (адвокат за довіреністю №19 від 01.12.2018 року);

від відповідача: Шуляк О.В. (адвокат за довіреністю №73/КАМ/Ю від 25.07.2019 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (відповідач) суми заборгованості у розмірі 191 601,11 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №202/2016/КАМ/О від 18.03.2016 року в частині оплати вартості здійснених позивачем перевезень за період з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк та спосіб для усунення її недоліків.

26.02.2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 04.03.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Окрім того, вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" про витребування доказів.

29.03.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну, згідно змісту якого відповідач зазначає, що у нього відсутні товарно-транспортні (ТТН) по нібито здійсненим перевезенням позивачем. До матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу в підтвердження направлення оригіналів товарно-транспортних накладних відповідачу. Окрім того, у відзиві вказано, що в супроводжувальних до вантажу документах позивач як перевізник не зазначається. Таким чином, на думку відповідача, документальне підтвердження надання позивачем послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом на замовлення відповідача відсутнє, а позивач не довів, що саме він надавав послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом відповідно до умов договору.

Окрім того, 29.03.2019 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи №910/1523/19 у порядку загального позовного провадження, для правильного вирішення справи по суті.

01.04.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з аналогічним змістом, який було подано до суду 29.03.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.05.2019.

18.04.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що перевізником на виконання умов договору було повернуто замовнику помилково обидва екземпляри товарно-транспортних накладних за спірний період, внаслідок чого в нього відсутні його власні оригінали, а відповідач навмисно намагається ввести суд в оману в частині заперечення факту перевезення його товару позивачем.

21.05.2019 до суду від позивача надійшло клопотання №15/03 від 20.05.2019 про витребування доказів, а саме витребувати інформацію в Головному управлінні ДФС у м. Киві про використання кредиту з ПДВ ТОВ "Комплекс Агромарс" () по операціям у квітні 2016 року за податковими деклараціями з податку на додану вартість №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016р, №62 від 08.04.2016р. по контрагенту ТОВ "Наш продукт плюс" ().

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 було задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" про витребування доказів, витребувано у Головного управління ДФС у м. Києві інформацію про використання кредиту з ПДВ ТОВ "Комплекс Агромарс" () по операціям у квітні 2016 року за податковими деклараціями з податку на додану вартість №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016р та №62 від 08.04.2016р. по контрагенту ТОВ "Наш продукт плюс" () та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 25.06.2019.

13.06.2019 до суду від Головного управління ДФС у м. Києві на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 по справі №910/1523/19 надійшов лист №15269/9/26-15-12-06-15 від 13.06.2019 про надання інформації. В даному листі Головне управління ДФС у м. Києві повідомляє про те, що ТОВ "Наш Продукт Плюс" () задекларовано податкові зобов`язання по контрагенту ТОВ "Комплекс Агромарс" () в податковій декларації з ПДВ за квітень 2016 року на загальну суму ПДВ 36000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 повторно витребувано інформацію у Головного управління ДФС у м. Києві та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.08.2019.

06.08.2019 до суду від Головного управління ДФС у м. Києві надійшов лист №21433/9/26-15-12-06-12 від 01.08.2019 з якого вбачається, що розпорядником інформації стосовно ТОВ "Наш продукт плюс" () є Офіс великих платників податків ДФС, а тому пропонує звернутися саме до останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 сторін в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі, призначене на 13.08.2019 о 10:00 год. не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці. Наступне засідання у справі призначено на 17.09.2019.

27.08.2019 року відповідачем подано до суду заперечення, відповідно до змісту яких він вказує, що у відзиві він заперечує факт надання послуг саме позивачем за період з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року щодо здійснення 11 перевезень на суму 198 000,00 грн. ТТН є обов`язковими для застосування відправниками й одержувачами вантажів і слугують підставою для обліку транспортної роботи й проведення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 постановлено витребувати у Офісу великих платників податків ДФС: інформацію про використання кредиту з ПДВ ТОВ "Комплекс Агромарс" () по операціям у квітні 2016 року за податковими деклараціями з податку на додану вартість №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016р та №62 від 08.04.2016р. по контрагенту ТОВ "Наш продукт плюс" () та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.10.2019.

09.10.2019 від Офісу великих платників податків ДФС надійшов лист з інформацією на вимогу ухвали суду від 17.09.2019.

В засіданні 22.10.2019 судом було ухвалено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2019 року.

03.12.2019 року відповідачем подано до суду додаткові пояснення, які долучено до матеріалів справи без надання їм належної правової оцінки, у зв`язку з тим, що вказані пояснення подані до суду з порушенням строків їх подачі, визначених нормами Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.12.2019 представник позивача підтримав викладені в позові вимоги та просив їх задовольнити повністю, а представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив в їх задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 03.12.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2016 року між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №202/2016/КАМ/О (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1. якого перевізник зобов`язується приймати, а замовник надає для перевезення автомобільним транспортом вантажі в необхідному замовнику обсязі. Перевізник зобов`язується здійснювати даних вантажів власним транспортом за маршрутом і в обсязі, зазначеному замовником у замовленні або специфікації, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Для здійснення необхідних відповідно до п. 1.1. даного Договору перевезень, перевізник зобов`язаний надати замовнику автомобільний транспорт, придатний для перевезення визначеного умовами даного Договору. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. викладеного в Протоколі розбіжностей до Договору на кожне перевезення з урахуванням специфікації оформлюється замовлення на перевезення, де прописані основні умови кожного конкретного перевезення. А саме (але не виключно): найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, найменування та кількість вантажу, розмір плати за надані послуги, пункти відправлення та доставки вантажу, терміни подачі транспорту на завантаження, терміни доставки вантажу, додаткові чи особливі умови перевезення (при необхідності), державні номери транспортних засобів (тягача, автофургона, причіпа, напівпричіпа), ПІБ водія.

Згідно п. 3.7. Договору перевізник протягом 21 календарного дня після здійснення перевезення надає замовнику належним чином оформлені: акт надання послуг; оригінал рахунку-фактури; товарно-транспортну накладну.

Оплата за даним договором проводиться в національній валюті України - гривні, згідно умов визначених сторонами у Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору. (п. 4.1. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо не пізніше, ніж за 20 календарних днів до закінчення строку його дії ні одна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії даного Договору чи перегляд його умов. (п.п. 9.1., 9.2. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони узгодили найменування перевезення та її ціну. Пунктами 2 та 3 додатку зазначено, що загальна вартість специфікації складає 1 620 000,00 грн, а оплата наданих послуг здійснюється замовником у вигляді післяоплати шляхом перерахування замовником на поточний рахунок перевізника протягом кожних 10 банківських днів за фактично виконаний обсяг послуг з дати отримання замовником належним чином оформлених оригіналів, зазначених у п. 3.7. Договору з розрахунку вартості, вказаної у п. 1.1. даної специфікації.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору ним у період з 21 березня 2016 року по 30 березня 2016 року та з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року за допомогою автомобілів DAF XF НОМЕР_1, SCANIA G 380 НОМЕР_2 та DAF FT XF НОМЕР_3 з екіпажем (водії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) були здійснені перевезення вантажів на загальну суму 218 400,00 грн за березень 2016 року та загальну суму 198 000,00 грн за квітень 2016 року згідно наступних видаткових накладних (товарно-транспортних накладних): №КА 00014238 від 21 березня 2016; №КА 00014261 від 21 березня 2016; №КА 0014714 від 23 березня 2016; №КА 00014718 від 23 березня 2016; №КА 00015015 від 24 березня 2016; №КА 00015204 від 25 березня 2016; №КА 00015244 від 25 березня 2016; №КА 00015408 від 26 березня 2016; №КА 00015673 від 28 березня 2016; №КА 00015678 від 28 березня 2016; №КА 00016100 від 30 березня 2016; №КА 00016102 від 30 березня 2016; №КА00016546 від 01 квітня 2016; №КА 000116563 від 01 квітня 2016; №КА 000016579 від 01 квітня 2016; №КА 00016595 від 01 квітня 2016; №КА 00016596 від 01 квітня 2016; №КА00016945 від 04 квітня 2016; №КА 00016951 від 04 квітня 2016; №КА 00016974 від 04 квітня 2016; №КА 00017016 від 04 квітня 2016; №КА 00017018 від 04 квітня 2016; №КА 00017326 від 06 квітня 2016; №КА 00017327 від 06 квітня 2016; №120785 від 07 квітня 2016; №КА 00017767 від 07 квітня 2016; №КА 00017782 від 07 квітня 2016; №КА 00017802 від 07 квітня 2016; №КА 00017805 від 07 квітня 2016; №КА 00017815 від 07 квітня 2016; №КА 00017823 від 07 квітня 2016; №КА 00017833 від 07 квітня 2016; №КА 00017844 від 07 квітня 2016; №КА 00017855 від 07 квітня 2016; №КА 00017856 від 07 квітня 2016; №КА 00017858 від 07 квітня 2016; №КА 00017859 від 07 квітня 2016; №КА00017863 від 07 квітня 2016; №КА 00017864 від 07 квітня 2016; №КА 00017865 від 07 квітня 2016; №КА 00017866 від 07 квітня 2016; №КА00017867 від 07 квітня 2016; №КА 00017871 від 07 квітня 2016; №КА 00017872 від 07 квітня 2016; №КА 00017873 від 07.04.2016; №КА 00017874 від 07 квітня 2016; №КА 10017875 від 07 квітня 2016; №КА 00017877 від 07 квітня 2016; №КА 00018043 від 08 квітня 2016 р; №КА 00018503 від 11 квітня 2016; №КА 00018792 від 13 квітня 2016; №КА 00018795 від 13 квітня 2016; №КА 00018805 від 13 квітня 2016; №КА 00018810 від 13 квітня 2016; №КА 00018817 від 13 квітня 2016; №КА 00019237 від 15 квітня 2016; №122868 від 15 квітня 2016; №122871 від 15 квітня 2016.

Позивач вказує, що за період з 21 березня 2016 року по 30 березня 2016 року ним було здійснено 12 перевезень на суму 218 400,00 грн та складені відповідні акти виконаних робіт: №167 від 28 березня 2016 року на суму 90 000,00 грн, №168 від 28 березня 2016 року на суму 55 600,00 грн, №173 від 31 березня 2016 року на суму 72 800,00 грн. Вказані акти були підписані, повернуті відповідачем та у січні 2017 року з урахуванням коригувань суми послуги за цей період сплачені, що підтверджується банківським виписками від 18 січня 2017 року та 20 січня 2017 року.

За період з 01 квітня по 15 квітня 2016 року позивачем було здійснено 11 перевезень на суму 198 000,00 грн та складені акти виконаних робіт №200 від 08 квітня 2016 року на суму 90 000,00 грн, №201 від 11 квітня на суму 36 000,00 грн, №214 від 20 квітня на суму 72 000, 00 грн, які не були підписані та не повернуті позивачу.

При цьому, 29 серпня 2017 року відповідачем була пред`явлена претензія вих. №39 позивачу щодо нестачі вантажу на суму 6 398,89 грн, в якій відповідач, посилається на те, що в період з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року під час здійснення перевезення вантажу замовника мала місце його нестача (часткова втрата), а саме, коли перевізником було видано одержувачеві вантаж у меншій кількості або меншої ваги, ніж його було прийнято від відправника за єдиним транспортним документом. Крім того, до вказаної претензії відповідачем доданий розрахунок, що містить відомості про роботу автотранспорта ТОВ «Наш продукт плюс» з перевезення м`ясопродукції з 01.04.2016 року по 31.04.2016 року, відповідно до якого відповідач підтверджує здійснення позивачем 11 перевезень за період з 01.04.2016 року по 15.04.2016 року на загальну суму 198 000,00 грн.

Внаслідок задоволення вимог у зазначеній претензії позивачем був зроблений перерахунок наданих послуг з перевезення в бік зменшення на суму нестачі продукції, яка в результаті склала - 1 601,11 грн та на яку позивачем були надані відповідачу відповідні акти виконаних робіт.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив послуги за спірний період, не підписав та не повернув акти виконаних робіт, позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №1 від 12.01.2018 сплатити заборгованість за надані послуги у розмірі 191 601,11 грн, вимоги якої до теперішнього часу є незадоволеними, а заборгованість - непогашеною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача зазначену суму.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно із ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 вказаної статті Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)

Частиною другою статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Отже, у відповідності до вказаних норм, підтвердженням перевезення вантажу є складена та заповнена транспортна накладна.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним, в спірний період (з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року) були здійснені перевезення вантажів на загальну суму 198 000,00 грн згідно наступних видаткових накладних (товарно-транспортних накладних): №КА00016546 від 01 квітня 2016; №КА 000116563 від 01 квітня 2016; №КА 000016579 від 01 квітня 2016; №КА 00016595 від 01 квітня 2016; №КА 00016596 від 01 квітня 2016; №КА00016945 від 04 квітня 2016; №КА 00016951 від 04 квітня 2016; №КА 00016974 від 04 квітня 2016; №КА 00017016 від 04 квітня 2016; №КА 00017018 від 04 квітня 2016; №КА 00017326 від 06 квітня 2016; №КА 00017327 від 06 квітня 2016; №120785 від 07 квітня 2016; №КА 00017767 від 07 квітня 2016; №КА 00017782 від 07 квітня 2016; №КА 00017802 від 07 квітня 2016; №КА 00017805 від 07 квітня 2016; №КА 00017815 від 07 квітня 2016; №КА 00017823 від 07 квітня 2016; №КА 00017833 від 07 квітня 2016; №КА 00017844 від 07 квітня 2016; №КА 00017855 від 07 квітня 2016; №КА 00017856 від 07 квітня 2016; №КА 00017858 від 07 квітня 2016; №КА 00017859 від 07 квітня 2016; №КА00017863 від 07 квітня 2016; №КА 00017864 від 07 квітня 2016; №КА 00017865 від 07 квітня 2016; №КА 00017866 від 07 квітня 2016; №КА00017867 від 07 квітня 2016; №КА 00017871 від 07 квітня 2016; №КА 00017872 від 07 квітня 2016; №КА 00017873 від 07.04.2016; №КА 00017874 від 07 квітня 2016; №КА 10017875 від 07 квітня 2016; №КА 00017877 від 07 квітня 2016; №КА 00018043 від 08 квітня 2016 р; №КА 00018503 від 11 квітня 2016; №КА 00018792 від 13 квітня 2016; №КА 00018795 від 13 квітня 2016; №КА 00018805 від 13 квітня 2016; №КА 00018810 від 13 квітня 2016; №КА 00018817 від 13 квітня 2016; №КА 00019237 від 15 квітня 2016; №122868 від 15 квітня 2016; №122871 від 15 квітня 2016.

Дослідивши наведені товарно-транспортні накладні (надалі - ТТН) за вказаний період, судом встановлено, що в графі «одержувач» наявні підписи невстановлених осіб без зазначення посади, прізвища та ініціалів відповідальної особи підприємства одержувача, вказаного на початку ТТН як «одержувач».

Стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, визначають товарно-транспорту накладну як обов`язковий документ, що має оформлюватись при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Статтею 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року №363 (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Правила) визначено, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання.

Сторонами в Договорі передбачено, а саме в п. 3.7., що перевізник протягом 21 календарного дня після здійснення перевезення надає замовнику належним чином оформлені: акт надання послуг; оригінал рахунку-фактури; товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п. 4.1. Договору Оплата за даним договором проводиться в національній валюті України - гривні, згідно умов визначених сторонами у Специфікації, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 3 Додатку №1 до Договору оформлену як «Специфікація №1» сторони узгодили, що оплата наданих послуг здійснюється замовником у вигляді післяоплати шляхом перерахування замовником на поточний рахунок перевізника протягом кожних 10 банківських днів за фактично виконаний обсяг послуг з дати отримання замовником належним чином оформлених оригіналів, зазначених у п. 3.7. Договору з розрахунку вартості, вказаної у п. 1.1. даної специфікації.

Як вказує позивач, ним на виконання умов Договору були повернуті відповідачу помилково обидва екземпляри ТТН за спірний період, внаслідок чого у позивача відсутні власні оригінали накладних.

Так, в матеріалах справи наявні докази:

- направлення позивачем 08.08.2017 року на адресу відповідача листа №15/43 від вказаної дати, в якому позивач просить повернути перевізнику оригінали ТТН за спірний період;

- направлення позивачем 31.08.2017 року на адресу відповідача претензії №39 від 29.08.2017 року, актів прийому-передачі продукції за квітень місяць 2016 року та розрахунок збитків;

- направлення позивачем відповідачу претензії №1 від 12.01.2018 року, якою позивач вимагає сплати заборгованість за послуги з перевезення в розмірі 191 601,11 грн. Претензія отримана відповідачем 17.01.2018 року.

Отже, в матеріалах справи містяться докази направлення позивачем відповідачу лише вимоги щодо повернення оригіналів ТТН за квітень місяць 2016 року.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем на адресу відповідача оригіналів ТТН за спірний період.

Твердження позивача, щодо того, що відповідач в претензії №39 від 29.08.2017 року визнав факт здійснення поставок у квітні 2016 року не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки в зазначеному листі не міститься інформації щодо того, що нестача вантажу мала місце саме під час здійснення перевезення в період з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. (п. 11.1. Правил).

Відповідно до п. 11.4. Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Пунктами 11.5. та 11.6. Правил визначено, що після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

В розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1).

У відповідності до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.

Таким чином, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підписання відправником товару товарно-транспортної накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги перевезення.

Відповідачем заперечується факт здійснення позивачем перевезення вантажу в квітні місяці 2016 року згідно вказаних вище ТТН.

У відповідності до норм статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Позивачем не надано до суду оригіналів ТТН за період з 01 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року.

Задля доведення факту здійснення позивачем поставки за Договором в квітні 2016 року, представником останнього було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме витребувати інформацію в Головному управлінні ДФС у м. Киві про використання кредиту з ПДВ ТОВ "Комплекс Агромарс" () по операціям у квітні 2016 року за податковими деклараціями з податку на додану вартість №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016р, №62 від 08.04.2016р. по контрагенту ТОВ "Наш продукт плюс" ().

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 було задоволено вказане клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс".

13.06.2019 до суду від Головного управління ДФС у м. Києві на вимогу ухвали Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 по справі №910/1523/19 надійшов лист №15269/9/26-15-12-06-15 від 13.06.2019 про надання інформації. В даному листі Головне управління ДФС у м. Києві повідомляє про те, що ТОВ "Наш Продукт Плюс" () задекларовано податкові зобов`язання по контрагенту ТОВ "Комплекс Агромарс" () в податковій декларації з ПДВ за квітень 2016 року на загальну суму ПДВ 36000 грн. Також зазначено, що ТОВ «Комплекс Агромарс» знаходиться за основним місцем обліку в офісі великих платників податків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 судом повторно витребувано інформацію у Головного управління ДФС у м. Києві.

06.08.2019 до суду від Головного управління ДФС у м. Києві надійшов лист №21433/9/26-15-12-06-12 від 01.08.2019 з якого вбачається, що розпорядником інформації стосовно ТОВ "Наш продукт плюс" () є - Офіс великих платників податків ДФС, а тому пропонує звернутися саме до останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2019 постановлено витребувати у Офісу великих платників податків ДФС: інформацію про використання кредиту з ПДВ ТОВ "Комплекс Агромарс" () по операціям у квітні 2016 року за податковими деклараціями з податку на додану вартість №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016р та №62 від 08.04.2016р. по контрагенту ТОВ "Наш продукт плюс" () та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.10.2019.

09.10.2019 від Офісу великих платників податків ДФС надійшов лист з інформацією на вимогу ухвали суду від 17.09.2019.

Так у вказаному листі зазначено, що відповідно до проведеного аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлена реєстрації податкових накладних ТОВ «Комплекс Агромарс» №158 від 20.04.2016, №80 від 11.04.2016 та №62 від 08.04.2016, в яких зазначено покупцем ТОВ «Наш продукт плюс». В той же час, у декларації за квітень 2016 року не відображене використання податкового кредиту з ПДВ ТОВ «Комплекс Агромарс» по контрагенту ТОВ «Наш продукт плюс».

Відповідно до п. 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підпунктом а) пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг (п. 198.3. статті 198 Податкового кодексу України).

Платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу (пункти 201.14. та 201.15 статті 201 Податкового кодексу України).

Отже, з урахуванням наявного в справі листа Офісу великих платників податків ДФС, а саме інформації, зазначеної в ньому щодо відсутності використання податкового кредиту, та беручи до уваги вказані норми Податкового кодексу України, щодо обов`язку ведення обліку операцій, не включення операцій до податкового кредиту за спірний квітень місяць 2016 року є доказом неотримання відповідачем послуг з перевезення від позивача у відповідності до погоджених сторонами умов Договору та Специфікації №1 до Договору.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт заборгованості інших осіб перед боржником, можуть бути: договір, товарно-транспортна накладна, видаткова накладна, акти приймання товарів і послуг, тобто первинні документи.

На переконання суду, відсутність оригіналів товарно-транспортних накладних і не формування податкового кредиту, щодо спірних перевезень, не свідчить про реальність надання позивачем послуг за Договором, а тому відсутність зазначених доказів не породжує у відповідача обов`язку щодо їх оплати.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи приписи чинного законодавства, а також умови Договору та відсутність підтверджуючих документів про здійснення перевезення, обґрунтовані заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Судовий збір в розмірі 2 874,01 грн, у зв`язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до державного бюджету, в сумі 2 874,01 грн.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.12.2019 року.

Суддя С.М. Морозов