ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 грудня 2019 р. Справа № 903/635/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участі секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали по справі №903/635/19

за позовом заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Старовижівської селищної ради

до фізичної особи-підприємця Невірковця Миколи Матвійовича, м. Ковель

про визнання недійсним п. 2.1. договору № 39 від 17.07.2018 про закупівлю брикетів торфових, зобов`язання повернути суму ПДВ у розмірі 9 380,80 грн.,

за участю представників:

від позивача-1:Західного офісу Держаудитслужби: н/з,

від позивача-2: Старовижівської селищної ради: н/з,

від відповідача: Хомич Ю.В. - адвокат (ордер серія ВЛ №000,002691 від 21.09.2019),

В судовому засіданні взяв участь прокурор відділу Прокуратури Волинської області Рішко А.В. пос. №036292 від 12.11.2015,

в с т а н о в и в:

19.08.2019 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №35/3-520вих-19 від 16.08.2019 заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Старовижівської селищної ради до фізичної особи-підприємця Невірковця Миколи Матвійовича про визнання недійсним п. 2.1. договору № 39 від 17.07.2018 про закупівлю брикетів торфових, укладеного між Старовижівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Невірковцем М.М., зобов`язання повернути суму ПДВ у розмірі 9 380,80 грн.

Ухвалою суду від 27.08.2019 було залишено позовну заяву заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури без руху; встановлено заступникові керівника Ковельської місцевої прокуратури строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали шляхом надання Господарському суду Волинської області: доказів на підтвердження відправлення позивачу - Західному офісу Держаудитслужби копії позовної заяви та доданих до неї документів.

05.09.2019 заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури на виконання вимог ухвали суду від 27.08.2019 подав до суду докази на підтвердження відправлення позивачу - Західному офісу Держаудитслужби копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Ухвалою суду від 06.09.2019 було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.09.2019, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 23.09.2019 року.

19.09.2019 від Старовижівської селищної ради на адресу суду надійшов лист №680/2.4/2-19 від 16.09.2019, в якому позивач просив підготовче засідання проводити за відсутності його представника; зазначав про те, що повністю визнає позовну заяву Ковельської місцевої прокуратури.

24.09.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов б/н від 23.09.2019, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Як вбачається з доданих до відзиву додатків, відзив на позов відповідачем було надіслано прокурору та позивачам лише 24.09.2019.

24.09.2019 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просив перенести підготовче засідання на інший день у зв`язку з бажанням відповідача скористатися правовою допомогою адвоката, який 25.09.2019 зайнятий в розгляді кримінального провадження в Ратнівському районному суді.

24.09.2019 на адресу суду від Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надійшли пояснення №13-03-13-07/3351-2019 від 24.09.2019.

25.09.2019 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Хомича Ю.В. надійшло клопотання б/н від 25.09.2019, в якому адвокат відповідача просив відкласти підготовче засідання на інший день у зв`язку з його участю в розгляді кримінального провадження в Ратнівському районному суді.

В судовому засіданні 25.09.2019 прокурор відділу Прокуратури Волинської області заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання, посилаючись на те, що прокуратурою не було отримано відзиву на позов та пояснень Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, прокуратура має намір подати відповідь на відзив відповідача.

Ухвалою від 25.09.2019 суд постановив відкласти підготовче засідання на 16.10.2019, запропонувати прокурору, позивачам в строк до 15.10.2019 подати суду відповідь на відзив; позивачу: Західному офісу Держаудитслужби до 15.10.2019 в письмовій формі висловити позицію щодо підтримання (не підтримання) позову заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Старовижівської селищної ради.

10.10.2019 Прокуратура Волинської області подала відповідь № 08-120 вих19 від 07.10.2019 на відзив, в якій вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

11.10.2019 від Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надійшло клопотання № 13-03-13-07/3565 від 10.10.2019, в якому Управління зазначає про те, що позовну заяву заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури не підтримує, вважає, що Західний офіс Держаудитслужби не набуває статусу позивача у цій справі, просить розглядати справу за відсутності їхнього представника.

16.10.2019 відповідач подав до суду заяву б/н від 16.10.2019 про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю адвоката Хомича Ю.В. в розгляді кримінального провадження в Сокальському районному суді, також просить надати йому відповідь на відзив з метою подання заперечень на підставі ст. 184 Господарського процесуального кодексу України.

16.10.2019 адвокат Хомич Ю.В. подав клопотання № 14/33 від 15.10.2019 про перенесення судового засідання у зв`язку із зайнятістю в розгляді кримінального провадження в Сокальському районному суді. Зазначив дати, коли буде приймати участь в інших судових засіданнях.

16.10.2019 відповідач подав суду заяву б/н від 16.10.2019, в якій просив приєднати до матеріалів справи копію відповіді Головного управління ДПС у Волинській області від 07.10.2019. Заяву судом задоволено, приєднано до матеріалів справи копію відповіді.

Також 16.10.2019 відповідач подав заяву б/н від 16.10.2019, в якій просив викликати та допитати як свідка виконавчого директора ФОП Невірковець М.М. - Невірковця Д.М.

Оскільки заява відповідача б/н від 16.10.2019 про виклик та допит як свідка виконавчого директора ФОП Невірковець М.М. подана з порушенням приписів ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, суд залишив її без задоволення.

Ухвалою 16.10.2019 суд постановив відкласти підготовче засідання на 30.10.2019, запропонувати відповідачу в строк до 28.10.2019 подати суду заперечення на відповідь на відзив.

28.10.2019 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив б/н від 28.10.2019, в яких відповідач посилається відсутність підстав для звернення прокурора в інтересах держави до суду у цій справі, а також вважає, що оскільки пункт договору в частині включення в оплату ПДВ містить ціну розрахункової одиниці товару, тобто є істотною умовою, договір не може бути визнаний недійсним в цій частині.

В судове засідання 30.10.2019 представники позивачів не з`явилися. Про судовий розгляд Західний офіс Держаудитслужби та Старовижівська селищна рада були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 168, № 150.

Ухвалою від 30.10.2019 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 14.11.2019.

В судовому засіданні 14.11.2019 було оголошено перерву до 11.12.2019.

Позивачі - Західний офіс Держаудитслужби, Старовижівська селищна рада уповноважених представників в судове засідання не направили, про судовий розгляд були повідомлені ухвалою суду на підставі ст.120 ГПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.

На веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель «Prozorro» було оприлюднене оголошення про проведення процедури закупівлі за № UA -2018-07-03-000694-с 2271еЬ93937749а3818daf49сf842389 брикету торфового марки (ДК 021-2015 (СРV) 09110000-3 - Тверде паливо) на загальну суму 56 284, 20 грн. з ПДВ.

Пропозиції надало два учасники: фізична особа-підприємець Невірковець М.М. з пропозицією 56 284,80 грн та ДП "Волиньторф" з пропозицією 57 288 грн.

17.07.2018 року між Старовижівською селищною радою як покупцем та фізичною особа-підприємцем Невірковець М.М. як постачальником було укладено договір № 39 про закупівлю товарів за державні кошти, згідно з розділом 1 якого продавець зобов`язався поставити і передати у власність покупця брикети торфові (ДК 021-2015 (СРV) 09110000-3 - тверде паливо), а покупець зобов`язався оплатити зазначений товар на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.1. розділу 2 договору сума договору становить 56 284,80 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.п. 2.2-2.4 розділу 2 договору покупець після отримання товару, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу Головному управлінню Державної казначейської служби України. Моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по здійсненню розрахунків за поставлені товари є дата надходження відповідної суми на банківський рахунок продавця. Споживач не зобов`язаний вибрати всю очікувану суму договору. Закупівля буде вестись за потребою та відповідно до умов фінансування.

Пунктом 5.1. розділу 5 договору передбачено, що приймання-передача товару здійснюється представниками сторін у місці поставки за супровідними документами, на підставі доручення.

На виконання умов вказаного договору постачальник передав покупцю товар на загальну суму 56 284,80 грн., у тому числі ПДВ 9 380,80 грн, що підтверджується копіями накладних № 25 від 07.08.2018, № 28 від 27.08.2019 (а.с. 24).

Покупець - Старовижівська селищна рада вартість переданого товару в розмірі 56 284,80 грн. оплатив, що підтверджується копіями платіжних доручень № 249 від 08.08.2018 на суму 28 142,40 грн., в т.ч. ПДВ 4 690,40 грн., № 273 від 28.08.2018 на суму 28 142,40 грн., в т.ч. ПДВ 4 690,40 грн. (а.с. 25).

Згідно з підпунктом 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено, що податок на додану вартість становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Згідно з підпунктами «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 ПКУ, об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПКУ.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПКУ база оподаткування ПДВ операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на, додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Пунктами 30.1.-30.4., 30.9. ПК України унормовано, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії. Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету. Податкова пільга надається, зокрема шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Відповідно до п. 45 підрозділу 2 розділу XХ ПК України (у редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваного правочину) тимчасово, до 01.01.2019 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД. У разі застосування зазначеної пільги норми п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу не застосовуються в частині товарів/послуг, необоротних активів, суми податку на додану вартість з вартості яких були включені до податкового кредиту у звітних (податкових) періодах, що передували періоду початку застосування пільги. Платник податків може відмовитися від використання зазначеної пільги чи зупинити її використання на один або декілька звітних (податкових) періодів шляхом подання заяви. Заява, у якій зазначається перелік товарних позицій товарів згідно з УКТ ЗЕД і період, на який платник відмовляється чи зупиняє використання пільги, подається до контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків до настання звітного періоду, в якому платник податку не передбачає використання зазначеної пільги. Відмова від використання пільги, зазначеної у цьому пункті, чи зупинення її використання застосовується з першого числа звітного (податкового) періоду, зазначеного у заяві.

Зі змісту наведених норм вбачається, що платником ПДВ за операціями з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД є лише ті платники податку, які подали до контролюючого органу за місцем реєстрації заяву про відмову чи зупинення використання пільги.

Тобто, за відсутності такої заяви звільнення операцій з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД від оподаткування ПДВ відбувається автоматично, у силу приписів імперативної норми ПК України.

Судом встановлено, що предметом поставки за оспорюваним правочином були брикети торфові марки (ДК 021-2015 (СРV) 09110000-3 - тверде паливо).

Звільненню від оподаткування ПДВ підлягають операції з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно із Законом України "Митний тариф України (розділи IV - V)" до товарної позиції 2703 00 00 00 згідно з УКТ ЗЕД відноситься торф (включаючи торфяний дрібняк) агломерований або неагломерований.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 4901 від 09.06.2015 року «По затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», виданого з метою забезпечення виконання Закону України "Про Митний тариф України" та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року № 428 "Про затвердження Порядку ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», надано роз`яснення до товарної позиції 2703: 2703 00 00 00 - торф (включаючи торфяний дрібняк) агломерований або неагломерований, в яких зазначено, що до цієї товарної позиції відносяться всі сорти торфу, включаючи висушений чи агломерований торф, використовуваний як паливо, подрібнений торф, торфяний дрібняк і т.д., використовувані як підстилку для тварин, для удобрення ґрунту або для інших цілей. Суміші торфу з піском чи глиною, основна властивість яких визначається торфом, також включаються до цієї товарної позиції незалежно від того, містять вони чи не містять невеликі кількості поживних елементів: азоту, фосфору чи калію. Такі продукти зазвичай використовуються як ґрунт для квіткових горщиків. Проте до цієї товарної позиції не включаються: (a) волокна торфу (відомі як берандин), приготовлені для використання як текстильний матеріал (розділ XI); (b) квіткові горщики та інші вироби з торфу, включаючи ізоляційні листи для будинків, одержувані різанням або формуванням (група 68).

З наведеного вбачається, що постачання торфу відноситься до операцій, що звільнені від оподаткування ПДВ.

Однак, поставка брикетів торфу за договором № 39 про закупівлю товарів за державні кошти здійснювалася з включенням до ціни вказаного товару суми ПДВ.

Доказів того, що відповідач подавав до контролюючого органу за місцем реєстрації заяву про відмову чи зупинення використання пільги, передбаченої п. 45 підрозділу 2 розділу XХ ПК України, суду не подано (лист ГУ ДФС у Волинській області № 25414/10/03-20-52-13-15 від 31.07.2019 року).

Частиною 2 статті 2 Закону «Про публічні закупівлі» визначено, що умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг можуть установлюватися або змінюватися виключно цим Законом та/або Законом України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», крім випадків, передбачених цим Законом. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно шляхом, внесення змін до цього Закону та/або до Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».

У відповідності до ст. 3 Закону закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель: недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до платіжних доручень, наданих Управлінням Державної казначейської служби України у Старовижівському районі Волинської області, Старовижівською селищною радою перераховано на рахунок ФОП Невірковця Миколи Матвійовича грошові кошти за договором №39 від 17.07.2018, у тому числі з урахуванням податку на додану вартість, що підтверджується копіями платіжних доручень: №249 від 08.08.2018 на суму 28 142у40 грн. (у т.ч. ПДВ - 4 690,40 грн.), №273 від 28.08.2018 на суму 28 142,40 грн. (у т.ч. ПДВ - 4 690,40 грн.)

Загальна сума перерахованих грошових коштів за тверде паливо у вигляді податку на додану вартість склала 9 380,80 грн.

Таким чином, укладаючи договір №39 від 17.07.2018 про закупівлю брикетів торфових за державні кошти, всупереч приписів статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункту 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України враховано суму податку на додану вартість.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведених норм ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В окремих випадках, визначених законом, в договорах застосовуються ціни, що встановлені або регулюються уповноваженими на те органами. Тобто держава або уповноважені нею органи можуть встановлювати фіксовані ціни у вигляді граничного рівня цін або рівня рентабельності тощо.

Водночас, п. 1.1 ст. 1 ПК України Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, містить вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V ПК України (ст.ст. 180 - 211). При цьому податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п. 14.1.178 ст. 14 ПК України).

Отже, порядок та механізм нарахування і сплати ПДВ чи навпаки (операції, які не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування тощо) врегульовано відповідними нормами ПК України та, відповідно, не можуть встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

З наведеного випливає, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися на власний розсуд та за погодженням сторін.

Питання справляння податку врегульовано імперативними нормами ПК України.

За загальним правилом ст. 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину.

Зважаючи на те, що договір про закупівлю був би дійсним і без включення до ціни товару ПДВ, відтак до вказаних відносин застосовується ст. 217 ЦК України.

Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України. На підставі ст. 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Вирішуючи спір, судом встановлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину в частині включення до ціни товару суми ПДВ недійсним на момент його вчинення.

З огляду на викладене, сума ПДВ була безпідставно включена відповідачем до тендерної пропозиції, а відтак і до умов оспорюваного правочину, а тому позовна вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно з наведеною нормою ЦК України можна визначити два правових наслідки недійсності правочину: двосторонню реституцію, як загальний наслідок; відшкодування збитків та моральної шкоди, як спеціальний наслідок.

Реституція - поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах. Тобто, реституція - це спеціальний зобов?язальний спосіб захисту, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий.

Реституція, як один із наслідків недійсного правочину, не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки йдеться не про повернення сторін у стан, який існував до вчинення оспорюваного правочину. З матеріалів справи вбачається, що відповідач кошти, що складають ПДВ, перерахував до бюджету, що підтверджується податковими деклараціями за серпень, вересень, листопад, грудень 2017 року.

Збитків державі завдано безпідставним включенням відповідачем до ціни товару, що був предметом державної закупівлі, суми ПДВ. Факт такої безпідставності встановлено судом шляхом визнання правочину в цій частині недійсним.

Отже, вказані правовідносини підпадають під дію глави 83, зокрема ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, згідно з якими особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Прокурор у позовній заяві просить суд зобов?язати відповідача повернути Старовижівській селищній раді сплачену за договором суму податку в розмірі 9 380,80 грн.

За таких обставин, коли встановлено, що в порушення вимог податкового законодавства відповідач безпідставно включив суму ПДВ до вартості товару, за який позивач розрахувався в повному обсязі, вимога прокурора про зобов?язання відповідача повернути 9 380,80 грн. обґрунтована і підлягає до задоволення.

Під час розгляду спору у справі №903/635/19 судом також встановлено обставини, які давали підстави заступнику керівника Ковельської місцевої прокуратури звернутися в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби, Старовижівської селищної ради з позовом до суду.

Відповідно до п.3 ч. 1, ч.2 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзацу 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження (ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, наведена вище норма закону передбачає різні форми представництва прокуратурою в суді, серед яких є, зокрема, така форма представництва як звернення до суду з позовом.

Згідно із частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99. Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Враховуючи те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

У позовній заяві прокурор обгрунтовує наявність підстав для подання позову в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби загрозою порушення економічних інтересів держави внаслідок проведення процедури закупівель та укладення договору про закупівлю товарів за державні кошти, що свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів та підриває авторитет органів державної влади.

Статтею 7 Закону України «Про публічні закупівлі» регламентовано поняття державного регулювання та контролю у сфері закупівель.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 року, Державна аудиторська служба є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, і відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю, зокрема є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів; ефективним використанням коштів; дотриманням законодавства про закупівлі.

Права органу державного фінансового контролю визначені статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Зокрема названі органи вправі: перевіряти документи, щодо проведення закупівель; пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Працівники органу державного фінансового контролю зобов`язані у випадках виявлення зловживань і порушень чинного законодавства передавати правоохоронним органам матеріали ревізій, а також повідомляти про виявлені зловживання і порушення державним органам і органам, уповноваженим управляти державним майном (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Як вбачається із позовної заяви, звертаючись до суду, прокурор на обґрунтування підстав представництва інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби посилається на те, що в ході вивчення стану додержання вимог законодавства на предмет виявлення фактів порушень при проведенні публічних закупівель та незаконного використання бюджетних коштів виявлено порушення вимог чинного законодавства у зазначеній сфері, допущене Старовижівською селищною радою.

Відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» прокурор набуває право на представництво інтересів держави в суді, зокрема якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно, що виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень (він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається).

Повноваження щодо моніторингу публічних закупівель законодавчо віднесені до органів державного фінансового контролю, тобто огранів Держаудитслужби.

За результатами моніторингу веб-порталу державних закупівель на сайті «Prozorro» виявлено порушення чинного законодавства при укладенні договорів за результатами проведення закупівлі Старовижівською селищною радою твердого палива, а також прокурором встановлено, що державний орган не здійснював захисту порушених інтересів держави у цих правовідносинах.

Наведені обставини свідчать про те, що звертаючись з позовом до суду, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив у чому полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому прокурором зазначено, що Західним офісом Держаудитслужби заходи щодо усунення порушень інтересів держави у судовому порядку не вживалися.

Перед зверненням з позовом до суду Ковельською місцевою прокуратурою на адресу Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області було надіслано лист № 35-1862 вих.19 від 04.07.2019, в якому прокуратура повідомила про виявлені порушення чинного законодавства при укладенні договору за результатами проведення закупівлі товарів за державні кошти, просила надати інформацію про те, чи звертався Офіс до суду з позовом про визнання недійсним договору, чи має намір звертатися та чи не заперечуватиме Офіс проти подання позову прокурором.

Лист аналогічного змісту було надіслано й Старовижівській селищній раді.

Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області листом №13-03-17-17/2523-2019 від 16.07.2019 повідомило прокуратуру, що питання щодо дотримання вимог законодавства у сфері закупівель орган державного фінансового контролю перевірить під час проведення чергового заходу державного фінансового контролю у замовника. Також повідомило, що Управління звертатися до суду з позовом про визнання недійсною процедури закупівлі твердого палива та визнання недійсним укладеного за результатами її проведення договору не буде, оскільки орган державного фінансового контролю не наділений такими повноваженнями ( а.с. 36).

Старовижівська селищна рада листом №518/2.4/2-19 від 05.07.2019 повідомила, що не зверталася з позовом до суду і не заперечуватиме проти звернення прокурора.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері публічних закупівель.

Положенням про Державну аудиторську службу України (надалі - Положення), яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, в редакції, що діяла на час звернення з позовом, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (п.1).

Таким чином, уповноваженим органом держави у сфері державних закупівель є Держаудитслужба, яка не зверталася з позовом до суду про визнання недійсним договору в частині включення ПДВ.

В п. 5.6. постанови від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18 Верховним Судом викладена правова позиція, згідно з якою прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

В поясненнях №13-03-13-07/3351-2019 від 24.09.2019 (а.с.85-91) на адресу суду Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області посилалося на те, що у нього не було підстав для самостійного звернення до суду, оскільки воно не здійснювало заходи державного фінансового контролю щодо відповідача. Також звертає увагу суду на те, що Законом №2939 - ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю не надано право звертатися з позовами до фізичних осіб - підприємців, приватних підприємств,, установ, організацій, фізичних осіб, а лише до підконторольної установи за результатами проведених заходів державного фінансового контролю.

Враховуючи приписи Положення про Державну аудиторську службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба набуває статусу позивача внаслідок звернення до суду з метою усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду України в постанові від 21.03.2019 по справі №912/898/18 дійшов висновку про те, що оскільки сторонами не доведено, а судами не встановлено, що вказаний орган (Держаудитслужба) здійснюючи фінансовий контроль виявив порушення законодавства у спірних правовідносинах, у нього не виникло право на звернення у суд із даним позовом, тому у спірних правовідносинах Держаудитслужба не набула статусу позивача. Оскільки Держаудитслужба за результатами вирішення спору не набуває майнових прав чи майна, і немає підстав виправляти резолютивну частину судових рішень, а залучення її до участі у справі не впливає на права чи обов`язки учасників справи та не призводить до іншого результату вирішення спору,

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду України залишив без змін судові рішення у справі № 912/898/18, якими позов прокурора, поданий в інтересах Східного офісу Державної аудиторської служби України та Управління освіти, молоді та спорту міської ради, було задоволено, посилаючись в тому числі й на те, що Держаудитслужба за результатами вирішення спору не набуває майнових прав чи майна, а її залучення до участі у справі не впливає на права чи обов`язки учасників справи та не призводить до іншого результату вирішення спору.

У справі №903/635/19 сторонами також не доведено, а судом не встановлено, що Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, здійснюючи фінансовий контроль, виявив порушення законодавства у спірних правовідносинах. Разом з цим, Держаудитслужба за результатами вирішення спору у справі №903/635/19 також не набуває майнових прав чи майна, а її залучення до участі у справі також не впливає на права чи обов`язки учасників справи та не призводить до іншого результату вирішення спору.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції").

Водночас, є категорія справ, де Європейський суд з прав людини відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян або коли потрібно захистити інтереси держави (п.35).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 203, 207, 208, 215, 216, 217, 626, 628, 632, 712, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, 7 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 2, 10, 12 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п.п. 30.1.-30.4., 30.09., ст. 185, 186, 188 Податкового кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним п. 2.1. договору про закупівлю товарів за державні кошти № 39 від 17.07.2018 року, укладеного між Старовижівською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Невірковцем Миколою Матвійовичем, в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість.

3. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Невірковця Миколу Матвійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) повернути Старовижівській селищній раді (44400, Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, буд. 52, ) сплачену за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 39 від 17.07.2018 року суму податку на додану вартість в розмірі 9 380,80 грн.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Невірковця Миколи Матвійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Волинської області (43000, м.Луцьк, вул. Винниченка, 15, ) 3 842 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено: 18.12.2019.

Суддя І. О. Якушева