ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа№ 910/11579/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 28.11.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України

на рішення господарського суду міста Києва

від 09.04.2019 (повний текст складено 13.05.2019)

у справі №910/11579/18 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка"

3) Приватного підприємства "Компанія "Надежда"

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз"

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В."

6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл"

7) Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття"

до Антимонопольного комітету України

про визнання частково недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" (позивач - 1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" (позивач - 2), Приватне підприємство "Компанія "Надежда" (позивач - 3), Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" (позивач - 4), Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.В." (позивач - 5), Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" (позивач - 6), Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" (позивач - 7) звернулися до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2019 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення задоволено повністю. Визнано недійсним пункт 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 в частині визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття", які полягали у: схожому підвищенні цін на скраплений вуглеводневий газ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. Визнано недійсним пункт 2.1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Приватне підприємство "Компанія "Надежда" штрафу у розмірі 20867 грн. Визнано недійсним пункт 2.2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" штрафу у розмірі 3 453 грн. Визнано недійсним пункт 2.3 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.В." штрафу у розмірі 21491 грн. Визнано недійсним пункт 2.4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" штрафу у розмірі 8072656 грн. Визнано недійсним пункт 2.5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" штрафу у розмірі 1068147 грн. Визнано недійсним пункт 2.6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" штрафу у розмірі 2714469 грн. Визнано недійсним пункт 2.7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" штрафу у розмірі 70235 грн. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Приватного підприємства "Компанія "Надежда" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" 3 524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В." 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" 3524 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Антимонопольний комітет України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі на рішення місцевого господарського суду, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Як стверджує скаржник аналіз фактичних цін реалізації СВГ (далі - скраплений вуглеводневий газ) повною мірою відображає цінову поведінку відповідачів у справі комітету при реалізації СВГ у роздріб, оскільки через застосування відповідачами у справі комітету знижок та різноманітних програм лояльності, існує відмінність між ціною на інформаційних табло АЗС та фактичною ціною реалізації.

Також, скаржник зазначив, що ним було об`єктивно досліджено поведінку на ринку роздрібної реалізації СВГ, саме основних імпортерів СВГ на територію України, оскільки ціни інших учасників ринку, які не мають такого доступу до імпортного СВГ як групи "Надежда", "WOG", "ОККО", ТОВ "Авантаж 7" та ТОВ "Факторінг груп", прямо залежали від цін якими останні реалізовували СВГ у опт.

Разом з цим, скаржник наголошував на тому, що обмеження конкуренції полягало у тому, що група "WOG" та інші відповідачі у справі комітету не змагалися між собою за встановлення справедливої обґрунтованої ціни, а навпаки, підвищували між собою роздрібні ціни на скраплений газ, оскільки незважаючи на те, що мали можливість змагатися між собою завдяки власним перевагам, схоже підвищували між собою роздрібні ціни, а тому обмежили конкуренцію між собою.

Окрім того, скаржник зазначає, що ним встановлено та відображено у рішенні фактичні обставини, які мали місце в період порушення на підставі інформації, отриманої безпосередньо від груп "Надежда", "WOG", "ОККО", ТОВ "Авантаж 7" та ТОВ "Факторінг груп" та які свідчать про відсутність підвищеного попиту та дефіциту на ринку СВГ у серпні 2017.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі заперечували проти задоволення апеляційної скарги, оскільки в силу ряду недоліків у проведеному скаржником аналізі, такий аналіз не може характеризувати поведінку групи Надежда" як схожу чи несхожу в розумінні частини третьої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та встановлена взаємозалежність середньозважених цін роздрібної реалізації СВГ як незвичною для ринку роздрібної реалізації СВГ.

В то же час, позивачі зауважили, що середньозважені ціни на СВГ групи "Надежда" були розраховані скаржником на основі даних, які отримували імпортери СВГ в групі "Надежда" - ТОВ "Газ постачання" та ТОВ "Монтажнакладка" від своїх комісіонерів. Однак, на думку позивачів, ці дані є агрегованими даними щодо сукупного обсягу СВГ та сукупної вартості його продажу юридичною особою - комісіонером в цілому за день на усіх своїх автозаправних станціях, по всіх областях України, де розташовані такі АЗС, з урахуванням різних фактичних цін реалізації, оскільки ціни на різних АЗС можуть відрізнятися, СВГ реалізується також корпоративним клієнтам по старт+картках, а також з наданням різних розмірів знижок по картам лояльності тощо.

Таким чином, зазначене зумовлює те, що середньозважені ціни на СВГ є лише певною умовною розрахунковою величиною, яка істотно відрізняється від фактично встановлених цін на табло АЗС. При цьому, позивачами вказано, що скаржником не доведено, що така розрахункова середньозважена ціна використовується споживачами при виборі продавців, а конкурентами у змагальності між собою. Разом з цим, на думку позивачів, саме на основі цих розрахункових середньозважених цін скаржником помилково досліджено кореляцію (ступінь зв`язку/залежності) між цінами позивачів та інших операторів з метою доведення схожості їх конкурентної поведінки.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Михальської Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 поновлено Антимонопольному комітету України строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18; зупинено дію рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; призначено справу до розгляду на 30.07.2019.

Склад суду неодноразово змінювався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №910/11579/18 у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2019 оголошено в судовому засіданні перерву до 07.11.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 у справі №910/11579/18 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/11579/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі №910/11579/18 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В.; призначено справу до розгляду на 28.11.2019.

В судове засідання 28.11.2019 з`явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції стосовно доводів, викладених у апеляційній скарзі.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

Рішенням Антимонопольного комітету України № 315-р від 21.06.2018 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі по тексту - Рішення № 315-р), прийнятим за результатами розгляду справи № 128-26.13/102-17 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, було визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ОККО-Рітейл" разом з Приватним підприємством "ОККО-Бізнес Контракт", Приватним підприємством "ОККО-Контракт", Товариством з обмеженою відповідальністю "ОККО-Схід" (надалі - група "ОККО"), Приватним підприємством "Компанія "Надежда", Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростандарт-Автогаз", Товариством з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариством з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Товариством з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариством з обмеженою відповідальністю "Надежда-Закарпаття" (надалі - група "Надежда"), Товариством з обмеженою .відповідальністю "Імпорт Транс Сервіс", Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОГ Ритейл", Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (надалі - група "WOG" або "ВЕСТ ОІЛ ГРУП ХОЛДІНГ Б.В."), Товариством з обмеженою відповідальністю "Авантаж 7", Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторінг Груп" (надалі разом - "Оператори"), вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та частиною 3 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які полягали у схожому підвищенні цін на СВГ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення операторами у справі таких дій, що призвели до обмеження конкуренції (п. 1 резолютивної частини оскаржуваного рішення).

Підпунктами 2.1. - 2.7 пункту 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення за вищезгадане порушення на позивача - 1 накладено штраф у розмірі 8 072 656, 00 грн, на позивача - 2 накладено штраф у розмірі 1 068 147, 00 грн, на позивача - 3 накладено штраф у розмірі 20 867, 00 грн, на позивача - 4 накладено штраф у розмірі 3 453, 00 грн, на позивача - 5 накладено штраф у розмірі 21 491, 00 грн, на позивача - 6 накладено штраф у розмірі 2 714 469, 00 грн, на позивача - 7 накладено штраф у розмірі 70 235, 00 грн.

У висновку оскаржуваного рішення зазначено, що доказами, зібраними у справі, доводиться, а зауваженнями і запереченнями відповідачів у справі № 128-26.13/102-17 не спростовується висновок Комітету про те, що дії відповідачів у справі № 128-26.13/102-17, які полягали у схожому підвищенні цін на СВГ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Як зазначено в оскаржуваному рішенні протягом серпня 2017 року відповідачі у справі № 128-26.13/102-17 одночасно або майже одночасно (з інтервалом в день) змінювали (підвищували) ціни на СВГ при його реалізації у роздріб.

Зазначено, що, ціни реалізації СВГ відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 у роздріб почали зростати з початку серпня 2017 року, однак стрімке зростання цін відбулося 15.08.2017.

Так, роздрібні ціни СВГ у групі "Надежда", що встановлювались ТОВ "Газ постачання" та ТОВ Монтажналадка" за договорами комісії, станом на 14.08.2017 перевищували ціни реалізації за цими ж договорами комісії по відношенню до 01.07.2017 на 5 та 11 % відповідно, станом на 15.08.2017 вже на 6 і 13 % , 19.08.2017 - на 25 і 32 %, станом на 23.08.2017 - на 38 і 46 %, 25.08.2017 - 43 та 51 % відповідно (ціни досягли свого піку, трималися майже тиждень та почали поступово спадати з 31.08.2017). Так, 31.08.2017 - знову 38 та 46 % відповідно. Слід зазначити, що у відповідний період (26.08.2017 - 29.08.2017) ціни реалізації СВГ ТОВ "Газ постачання" та ТОВ "Монтажналадка" в опт по відношенню до цін в опт станом на 01.07.2018 збільшилися на 85-100 % відповідно.

Ціни на СВГ у групі "WOG", що встановлювались ТОВ "ВОГ Ритейл", станом на 14.08.2017 перевищували роздрібні ціни реалізації по відношенню до 01.07.2017 на 7 %, станом на 15.08.2017 вже на 9 % , 19.08.2017 - на 30 %, станом на 23.08.2017 - на 47 %, 26.08.2017 - 51 % відповідно (ціни досягли свого піку, трималися майже тиждень та почали поступово спадати з 01.09.2017). Так, 01.09.2017 - знову 47 % відповідно. Слід зазначити, що у відповідний період (31.08.2017) ціни реалізації ТОВ "Імпорт Транс Сервіс" в опт по відношенню до цін в опт станом на 01.07.2018 також збільшилися на 47 % відповідно.

Ціни на СВГ у групі "ОККО" у роздріб станом на 14.08.2017 перевищували роздрібні ціни реалізації по відношенню до 01.07.2017 на 5 %, станом на 15.08.2017 вже на 8 %, 19.08.2017 - на 26 %, станом на 23.08.2017 - на 45 %, 25.08.2017 -50 % відповідно, 30.08.2017 - 51 % (ціни досягли свого піку і почали спадати з 01.09.2017). Так, 01.09.2017 - 48 % відповідно.

Роздрібні ціни на СВГ ТОВ "Авантаж 7" станом на 14.08.2017 перевищували роздрібні ціни реалізації по відношенню до 01.07.2017 на 11 %, станом на 16.08.2017 вже на 12 %, 19.08.2017 - на 22 %, станом на 23.08.2017 - на 47 %, 26.08.2017 - 50 % відповідно (ціни досягли свого піку, трималися майже тиждень та почали поступово спадати з 01.09.2017). Так, 01.09.2017 - знову 47 % відповідно. У відповідний період (31.08.2017) ціни реалізації ТОВ "Авантаж 7" в опт по відношенню до цін в опт станом на 01.07.2017 збільшилися на 114 % відповідно.

Роздрібні ціни на СВГ ТОВ "Факторінг Груп" станом на 14.08.2017 перевищували роздрібні ціни реалізації по відношенню до 01.07.2017 на 9 %, станом на 16.08.2017 вже на 11 %. 19.08.2017 - на 29 %, станом на 23.08.2017 - на 46 %. 26.08.2017 - 55 % відповідно (ціни досягли свого піку та почали поступово спадати з 29.08.2017).

Зазначено також, що значення коефіцієнтів кореляції, розрахованих для рядів роздрібних цін на СВГ, які встановлювали відповідачі у справі № 128-26.13/102-17 в період липень - вересень 2017 року та безпосередньо у серпні 2017 року, становили від 0,98 до 1. Такі коефіцієнти кореляції свідчать про взаємозалежність цінових траєкторій відповідачів у справі і є ознакою їх практично повної схожості. Відтак ціни, що встановлювались Відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 в період липня - вересня 2017 року та безпосередньо у серпні 2017 року, є подібними.

В рішенні вказано, що ступінь зв`язку між рядами даних середньозважених цін придбання СВГ у період липень - серпень 2017 року відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 та їх середньозваженими цінами реалізації СВГ у роздріб у той самий період є значно нижчим, ніж ступінь зв`язку між рядами даних роздрібних цін на СВГ відповідачів у справі № 128-26.13/102-17 між собою.

Комітет у своєму рішенні зазначає, що коефіцієнти кореляції, розраховані для рядів даних середньозважених цін придбання СВГ у період липень - серпень 2017 року відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 та їх середньозваженими цінами реалізації СВГ у роздріб у той самий період, становлять: група "Надежда" - від 0,53 до 0,67; група "ОККО" - 0,77; ТОВ "Факторінг Груп" - 0.57; група "WOG" - 0,16; ТОВ "Авантаж 7" - від "мінус" 0,12, за інформацією, наданою ТОВ "Авантаж 7" за методом "ЛІФО", та від 0,24 до 0,29 - за середньозваженими цінами придбання ТОВ "Авантаж 7" подекадно за даними ДФС України.

Комітет зазначив в рішенні, що ціни реалізації СВГ відповідачів у справі № 128-26.13/102-17, зокрема, у роздріб, не корелювалися з цінами придбання СВГ відповідними суб`єктами господарювання, і відповідачі у справі № 128-26.13/102-17 піднімали ціни на рівні зі своїми конкурентами, не беручи закупівельні ціни на СВГ у відповідний період за основний орієнтир при формуванні цін на СВГ, при його подальшому перепродажі. Комітет також вказав у оскаржуваному рішенні, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних підстав для такого стрімкого зростання цін на СВГ у відповідачів у справі №128-26.13/102-17, а натомість свідчить про погоджену конкурентну поведінку відповідачів у справі № 128-26.13/102-17 стосовно підвищення у значних розмірах цін на СВГ.

В рішенні № 315-р, також, зазначено, що відповідачі у справі № 128-26.13/102-17 є найбільшими учасниками відносин у сфері оптової та роздрібної реалізації СВГ в Україні, вчинивши зазначені дії, істотно обмежили між собою економічну конкуренцію, зокрема, її цінову складову. Крім цього, такі узгоджені дії призвели до того, що на ринку було встановлено завищений рівень оптових цін, за якими менші порівняно з відповідачами у справі № 128-26.13/102-17 суб`єкти господарювання (конкуренти відповідачів у справі № 128-26.13/102-17) змушені були придбавати СВГ за менш вигідно ціною, ніж відповідачі у справі № 128-26.13/102-17. Зазначене може призводити до зниження у таких суб`єктів господарювання доходності від реалізації СВГ у відповідний період, при тому, що відповідачі у справі № 128-26.13/102-17 у цей же час здобували переваги у вигляді підвищення своєї торгівельної надбавки не завдяки власним досягненням. Отже, зазначене свідчить про те, що узгоджена поведінка відповідачів у справі № 128-26.13/102-17 може призвести до обмеження конкуренції.

Підсумовуючи наведене, Комітет, приймаючи оскаржуване рішення № 315-р, виходив, зокрема, з наступного:

- позивачі входять до групи "Надежда", яка є єдиним суб`єктом господарювання в розумінні ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" і була одним з найбільших імпортерів СВГ у 2017 році;

- середньозважені роздрібні ціни СВГ у групі "Надежда", що встановлювались ТОВ "Газопостачання" та ТОВ "Монтажналадка" за договорами комісії, у період з 15 серпня 2017 року стрімко підвищувались;

- коефіцієнти кореляції, розраховані для рядів роздрібних цін СВГ вказаних підприємств групи "Надежда" та інших відповідачів у справі Комітету, розраховані за періоди липень - вересень 2017 року та липень - серпень 2017 року, становили від 0,98 до 1 та 0,99 до 1, що свідчить про практично повну схожість їх цінових траєкторій;

- ступінь зв`язку з між рядами середньозважених цін придбання СВГ у період липня - серпня 2017 року ТОВ "Газопостачання" та ТОВ "Монтажналадка" та середньозваженими цінами реалізації ними СВГ у роздріб у той самий період є значно нижчим, ніж ступінь зв`язку між рядами роздрібних цін ТОВ "Газопостачання" та ТОВ "Монтажналадка" на СВГ та рядами роздрібних цін на СВЗ інших відповідачів у справі Комітету, отже ціни реалізації відповідачами у справі Комітету, зокрема, у роздріб, не корелювалися з цінами придбання ними СВГ;

- різниця між середньозваженими цінами реалізації СВГ ТОВ "Газопостачання" та ТОВ "Монтажналадка" суттєво зростали, порівняно з котируванням Argus на пропан-бутан;

- позивачі не зазнавали дефіциту СВГ, оскільки запаси СВГ у групи "Надежда" були на максимальному рівні липня та вересня 2017 року;

- курсові коливання долару США та євро були незначними і не могли призвести до суттєвого зростання цін реалізації групою Надежда СВГ у серпні 2017 року;

- суттєве зростання цін на біржовому аукціоні "ТБ "Українська енергетична біржа" відбулося 22 серпня, учасниками цього аукціону були також ТОВ "Газ постачання", при цьому попередній аукціон, який відбувся 8 серпня 2017 року, завершився зі значними обсягами невикупленого СВГ за набагато нижчими цінами.

На підставі цього, Комітетом зроблено висновок про відсутність об`єктивних підстав для такого стрімкого зростання цін на СВГ, що свідчить про погоджену конкурентну поведінку підприємств-позивачів групи "Надежда" та інших відповідачів у справі № 128-26.13/102-17.

Предметом позову у справі є вимоги позивачів - 1 - 7 до відповідача про скасування п. 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018 в частині визнання дій позивачів - 1- 7, які полягали у схожому підвищенні цін на СВГ (скраплений вуглеводневий газ) при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення операторами у справі таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та про скасування п. 2.1 - 2.7. резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018, якими накладено штраф на позивачів - 1 - 7.

Позивачі вважають, що рішення АМКУ є неправомірним, порушує права позивачів та прийняте:

- за неповного з`ясування обставин, які мають значення для Справи АМКУ;

- за не доведення обставин, які мають значення для Справи АМКУ і які відповідач визнав встановленими;

- на основі висновків, що не відповідають обставинам Справи АМКУ;

- за неправильного застосуванні норм матеріального права;

- з порушенням норм процесуального права, які призвели до прийняття неправильного Рішення АМКУ.

Кожна з вказаних обставин, відповідно до статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є самостійною і безумовною підставою для визнання рішення АМКУ недійсним.

Зокрема, позивачі - 1 - 7 стверджують, що відповідачем не доведені кваліфікуючі ознаки порушення, передбаченого ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

На думку позивачів, відповідач, встановивши взаємозалежність динаміки цін позивачів та інших операторів-відповідачів у спірний період (схожість цінової поведінки), цим обмежив свій аналіз встановлення схожості дій, як ознаки їх погодженості. Зокрема, відповідач не з`ясував: (1) чи існувала вказана схожість, тобто взаємозалежність між рівнем цін та динамікою їх зміни (відповідний коефіцієнт кореляції) в період до стверджуваного відповідачем порушення, особливо у період, який характеризується подібною зміною в його кон`юнктурі (наприклад, періоди сезонного зростання або зниження попиту); (2) з якого моменту виникла така взаємозалежність (схожість), як ознака узгодження дій і коли завершилась (відповідач окреслює, хоча доволі розмито, період порушення певними часовими межами - серпень або друга половина серпня 2017); (3) чи існувала така взаємозалежність (схожість) між рівнем цін та динамікою їх зміни в учасників ринку, які не брали участі в узгоджених діях (не є відповідачами у справі АМКУ), а також між операторами-відповідачами та такими іншими у часниками ринку; (4) чи існувала така взаємозалежність між рівнем цін та динамікою їх зміни в учасників ринку у порівнювані періоди функціонування ринку у минулому, коли загальні об`єктивні фактори коньюктури ринку зазнають подібних змін, в т.ч. в період щорічних сезонних коливань попиту на ринку.

Зазначені обставини та їх з`ясування, за твердженням позивачів, є істотними для правильного розгляду справи АМКУ, оскільки вони є необхідними для встановлення того, чи є виявлена схожість поведінки позивачів та інших операторів-відповідачів не є характерною для їх індивідуальної конкурентної поведінки і свідчить саме про її погодженість (узгодженість).

При встановленні відсутності об`єктивних причин для схожого підвищення цін позивачами та іншими операторами - відповідачами Комітет посилався на відсутність прямої залежності зміни цін роздрібного продажу СВГ від зміни середньозважених цін придбання СВГ на певний період (і значно менший рівень кореляції між ціновими рядами закупівлі СВГ та ціновими рядами його перепродажу). При цьому, за твердженням позивачів, Комітет не з`ясував: (1) чи є така саме залежність (показники кореляції) цін закупівлі СВГ та роздрібного продажу СВГ позивачів та інших операторів - відповідачів в інші періоди; (2) чи є така саме залежність таких цін у інших операторів ринку; (3) чи є така саме залежність таких цін на інших регіональних ринках, де порушення не було.

Зазначені обставини та їх з`ясування, за твердженням позивачів, є суттєвими для правильного розгляду справи АМКУ, оскільки: по - перше, їх з`ясування та порівняння з даними, що характеризують поведінку позивачів та інших операторів - відповідачів у серпні 2017, є необхідним для встановлення того, що поведінка позивачів та інших операторів - відповідачів відрізняється від їх звичайної індивідуальної конкурентної поведінки за подібних обставин на ринку, що може бути ознакою реалізації кожним конкурентом спільної, а не індивідуальної стратегії; по - друге, з`ясування вказаних обставин є необхідним для доведення покладеної відповідачем в основу рішення АМКУ гіпотези про те, що зміна цін перепродажу СВГ у звичайних ринкових умовах (за відсутності порушення) має пропорційно обумовлюватися відповідною зміною середньозважених цін його закупівлі (мати високий рівень вертикальної кореляції).

На думку позивачів, відповідачем при встановленні відсутності об`єктивних причин виявленої ним схожості поведінки позивачів та інших операторів - відповідачів, був застосований необґрунтований підхід щодо визначення ціноутворення на ринку, при цьому реального механізму ціноутворення на ринку відповідач не з`ясував.

Загалом позиція позивачів зводиться до наступного:

- при встановленні передбаченої ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" такої ознаки антиконкурентних узгоджених дій, як схожості дій на ринку, Комітет обмежився встановленням взаємозалежності цін на СВГ позивачів та інших відповідачів у справі Комітету, при цьому не з`ясував, чи існувала вказана взаємозалежність з цінами позивачів та інших відповідачів у справі Комітету в інші періоди, коли не кваліфікується порушення, а також з цінами інших учасників ринку, які не притяглися Комітетом як відповідачі у справі;

- встановлена Комітетом кореляція середньозважених роздрібних цін на СВГ позивачів та інших відповідачів у справі Комітету відображає об`єктивно зумовлену ринковим механізмом взаємодії попиту і пропозиції взаємозалежність цін його учасників та встановлення кожним з них індивідуально цін на рівні, який зумовлений рівновагою попиту і пропозиції на ринку, така встановлена Комітетом взаємозалежність цін характерна для цього ринку в будь-який період, а також для поведінки інших учасників ринку і не свідчить про існування між позивачами та іншими відповідачами у справі Комітету спільної погодженої ними конкурентної стратегії поведінки на ринку;

- Комітет не дослідив щоденну фактичну конкурентну поведінку позивачів та інших учасників при встановлювані ними рівня цін на стелах АГЗС та періодичності їх зміни, в тому числі у другій половині серпня, коли відбувалось підвищення цін, натомість свої висновки про схожість конкурентної поведінки зробив на підставі аналізу агрегованих середньозважених роздрібних цін реалізації СВЗ по договорам комісії за липень-серпень та липень-вересень 2017 року, які не відображають фактичну цінову конкурентну поведінку;

- Комітет помилково обмежив аналіз наявності об`єктивних причин зростання цін у серпні 2017 року лише цінами придбання СВГ, коливанням курсу долара США та євро, які не є визначальними для формування на ринку роздрібної ціни;

- Комітет не дослідив впливу на формування роздрібних цін на СВГ об`єктивних ринкових факторів, зокрема, щорічного сезонного зростання у липні-серпні попиту на СВГ та його впливу на рівень цін, наявності дефіциту СВГ на ринку в період липня-серпня 2017 року, які стали об`єктивними причинами паралельного підвищення цін на СВГ не лише відповідачами у справі Комітету, але також і іншими учасниками ринків СВГ в різних регіонах.

Рішенням господарського суду міста Києва позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" до Антимонопольного комітету України про визнання частково недійсним рішення задоволено повністю. Визнано недійсним пункт 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 в частині визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття", які полягали у: схожому підвищенні цін на скраплений вуглеводневий газ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. Визнано недійсним пункт 2.1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Приватне підприємство "Компанія "Надежда" штрафу у розмірі 20867 грн. Визнано недійсним пункт 2.2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" штрафу у розмірі 3 453 грн. Визнано недійсним пункт 2.3 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.В." штрафу у розмірі 21491 грн. Визнано недійсним пункт 2.4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" штрафу у розмірі 8072656 грн. Визнано недійсним пункт 2.5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" штрафу у розмірі 1068147 грн. Визнано недійсним пункт 2.6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" штрафу у розмірі 2714469 грн. Визнано недійсним пункт 2.7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" штрафу у розмірі 70235 грн. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Приватного підприємства "Компанія "Надежда" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" 3 524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В." 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" 3524 грн судового збору. Стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" 3524 грн судового збору.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом (ч. 1 ст. 40 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Статтею 41 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі. Збір доказів здійснюється Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями незалежно від місцезнаходження доказів.

У відповідності до ч.1 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, накладення штрафу тощо.

Згідно з ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Пунктом 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлено, що порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Узгодженими діями є укладення суб`єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об`єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб`єктів господарювання (ч.1 ст.5 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів. Антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб`єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності). Вчинення антиконкурентних узгоджених дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Рішення про накладення штрафів у розмірах понад чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймаються виключно Антимонопольним комітетом України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України на їх засіданнях (ч. 6 ст. 52 вказаного Закону).

У п.8.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26 листопада 2011 року "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" роз`яснено, що порушення, передбачене ч. 3 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а саме антиконкурентні узгоджені дії у вигляді схожих дій на ринку товару, установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який свідчить про погодженість конкурентної поведінки суб`єктів господарювання та спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення зазначених дій. Пов`язані з наведеним обставини з`ясовуються і доводяться відповідним органом Антимонопольного комітету України.

Пунктом 8.3 вказаної постанови передбачено, що висновок органу Антимонопольного комітету України щодо відсутності у суб`єкта господарювання об`єктивних причин для вчинення схожих дій (бездіяльності) має ґрунтуватися на результатах дослідження усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від суб`єкта господарювання) впливають на його поведінку у спірних відносинах, а не бути наслідком обмеженого кола факторів (наприклад, тільки ціни придбання товару). Зокрема, суд має з`ясовувати, чи досліджено в такому рішенні динаміку цін, обставини і мотиви їх підвищення або зниження, обґрунтованість зміни цін, співвідношення дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання з поведінкою інших учасників товарного ринку, в тому числі й тих, що не притягалися до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, витрати суб`єкта господарювання, які впливають на вартість товару, тощо.

При цьому, саме орган Антимонопольного комітету України має довести безпідставність посилання заінтересованої особи на інші чинники, що можуть позначатися на поведінці суб`єкта господарювання (зокрема, на специфіку відповідного товарного ринку; тривалість та вартість зберігання товару; час та вартість доставки; витрати на реалізацію товару тощо). На відповідний орган покладається обов`язок не лише доведення однотипної і одночасної (синхронної) поведінки суб`єктів господарювання на ринку, а й установлення шляхом економічного аналізу ринку (в тому числі, за необхідності, шляхом залучення спеціалістів та експертів) відсутності інших, крім попередньої змови, чинників (пояснень) паралельної поведінки таких суб`єктів господарювання.

Ознаки схожості в діях (бездіяльності) суб`єктів господарювання не є єдиним достатнім доказом наявності попередньої змови (антиконкурентних узгоджених дій). Антиконкурентна узгоджена поведінка підлягає встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів у рішенні органу Антимонопольного комітету України. При цьому, схожість має бути саме результатом узгодженості конкурентної поведінки, а не виявлятися у простому співпадінні дій суб`єктів господарювання, зумовленим специфікою відповідного товарного ринку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що порушення, передбачене ч. 3 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", установлюється за результатами такого аналізу органом Антимонопольного комітету України ситуації на ринку товару, який, по-перше, свідчить про погодження конкурентної поведінки суб`єктів господарювання, і по-друге, спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення зазначених дій. Для притягнення суб`єктів до відповідальності на підставі ч.3 ст.6 вказаного Закону, схожість їхніх дій має бути результатом (наслідком) саме узгодження їхньої конкурентної поведінки, що встановлюється в результаті здійснення Антимонопольним комітетом України відповідного економічного аналізу ринку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем до матеріалів справи не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували відсутність у позивачів об`єктивних причин для встановлення роздрібних цін реалізації дизельного палива на тому рівні, на якому вони встановлювались позивачами.

Враховуючи наведене вище, відповідач при прийнятті рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018, не дослідив усієї сукупності факторів, що об`єктивно (незалежно від позивачів) впливали на встановлення останнім цін роздрібної реалізації дизельного палива у період, що досліджується, та не проаналізував ступеня їх впливу на встановлення позивачами таких роздрібних цін.

Здійснений відповідачем аналіз ринку не підтверджує відсутності в позивачів об`єктивних причин для такої ринкової поведінки, яка визнана відповідачем порушенням, і не дає можливості підтвердити подібність роздрібних цін позивачів лише наявністю змови (домовленості) між ними, оскільки роздрібні ціни на дизельне паливо встановлювались позивачами внаслідок впливу об`єктивних чинників, і в позивачів не було необхідності узгоджувати свою цінову поведінку для встановлення таких цін.

З огляду на наведене, відповідачем, при прийнятті рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018 неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, а висновки, наведені у спірному рішенні щодо відсутності в позивачів об`єктивних причин для встановлення таких роздрібних цін на дизельне паливо, які зазначені в рішенні, не відповідають доказам, що обґрунтовують обставини справи.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" про визнання частково недійсним рішення Антимонопольного комітету України №315-р від 21.06.2018 у справі №128-26.13/102-17, в частині:

- визнання недійсним пункт 1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 в частині визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Газ постачання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка", Приватного підприємства "Компанія "Надежда", Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Л.В.", Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття", які полягали у: схожому підвищенні цін на скраплений вуглеводневий газ при його реалізації у роздріб у серпні 2017 року, при тому, що аналіз ситуації на ринку спростовує наявність об`єктивних причин для вчинення таких дій, що призвело до обмеження конкуренції, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 статті 50 та частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

- визнання недійсним пункт 2.1 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Приватне підприємство "Компанія "Надежда" штрафу у розмірі 20867 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі №128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт - Автогаз" штрафу у розмірі 3 453 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.3 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Л.В." штрафу у розмірі 21491 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.4 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Газ постачання" штрафу у розмірі 8072656 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.5 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажналадка" штрафу у розмірі 1068147 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.6 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда Ритейл" штрафу у розмірі 2714469 грн.;

- визнання недійсним пункт 2.7 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України від 21.06.2018 №315-р у справі № 128-26.13/102-17 щодо накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда - Закарпаття" штрафу у розмірі 70235 грн. Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі № 910/11579/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Антимонопольного комітету України викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції та до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі № 910/11579/18 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2019 у справі № 910/11579/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/11579/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.12.2019.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко