ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2019 р. Справа№ 910/2741/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Котенка О.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 09.12.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт"

на рішення господарського суду міста Києва

від 04.07.2019 (повний текст складено 31.07.2019)

у справі №910/2741/19 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про встановлення господарських правовідносин,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про визнання укладеним договору №02-01-19 від 23.01.2019 у відповідній редакції.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/2741/19 повністю. Прийняти нове рішення у справі №910/2741/19 про задоволення вимог Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" в повному об`ємі. Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального та матеріального права, а також висновки суду першої інстанції невідповідають фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що у нього відсутня необхідність врегулювання взаємовідносин з відповідачем під час агентування суден у морських портах, оскільки позивач не здійснює представництво інших судновласників, а лише експлуатує власні плавзасоби від свого імені.

Також, позивач стверджував, що договір від 09.03.2016 врегульовував відносини між відповідачем та судновласником - позивачем, а договір №367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 направлений на врегулювання відносин між відповідачем та морськими агентами.

Разом з цим, позивач зауважив, що умови запропонованого ним договору від 23.01.2019 жодним чином не суперечать чинному законодавству України, оскільки експлуатація судна здійснюється саме судновласником, а не агентом (представником), зобов`язання з оплати портових зборів, спеціалізованих послуг виникає саме у судновласника.

Окрім того, позивач наголошував на тому, що судом першої інстанції проігноровано право позивача здійснювати діяльність із супроводженням суднозаходів власного флоту до морських портів самостійно без залучення посередників у вигляді морських агентів.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач фактично вчинив дії щодо ухилення від укладення договору, укладення якого на думку позивача є обов`язковим для сторін на підставі закону.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що відповідачем створено всім морським агентам рівні умови здійснення своєї діяльності шляхом укладення договору приєднання про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, надавши морським агентам можливість замовляти та отримувати послуги на території будь-якого морського порту України.

Також, відповідач зазначив, що між сторонами не одноразово укладались договори про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, зокрема договір від 09.03.2016 № 44-П-АМПУ-16, що не заперечується позивачем.

До того ж, сторонами договору № 367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 та договору №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 є Адміністрація та Морський агент та умови яких передбачаються права та обов`язки для Адміністрації та Морського агента.

Разом з цим, відповідач зауважив те, що під час дії договору №44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 позивачем жодного разу не надходило зауважень щодо умов зазначеного вище договору.

Враховуючи викладене, відповідач вказував на відсутність згоди на переддоговірне врегулювання спору між сторонами, відсутність від позивача надання відповідачу, як монополісту в сфері надання послуг в морських портах протоколу розбіжностей, а також, відповідач наголошував на тому, що запропонований позивачем договір не є обов`язковим для сторін.

Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2019 у справі №910/2741/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2741/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" на рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/2741/19; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 09.10.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 розгляд справи відкладено до 06.11.2019.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2019 у справі №910/2741/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2741/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" на рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі №910/2741/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю.; призначено справу до розгляду на 09.12.2019.

В судове засідання, яке відбулося 09.12.2019, з`явилися представники позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт".

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи

09.03.2016 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (за договором - адміністрація, надалі - відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі директора Філії Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" Миколаївський річковий порт (на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 22.12.2017 змінено тип Компанії як акціонерного товариства та найменування на Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот") (за договором - морський агент, надалі позивач) укладений договір №44-П-АМПУ-16 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є: - надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки; порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту; послуги із забезпечення проведення криголамних робіт протягом періоду оголошеної льодової кампанії.

Перелік послуг не є вичерпним, адміністрація порту суднозаходу за можливості може надавати морському агенту інші послуги (перелік яких зазначається в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору), за його письмовою заявкою з оплатою згідно з діючими та затвердженими вільними цінами (тарифами) адміністрації порту суднозаходу.

Відповідно до п. 1.2 договору, визначено, що при виконання даного договору сторони керуються та зобов`язані виконувати вимоги чинного законодавства та нормативно - правових актів України, режимних та розпорядчих документів адміністрації; обов`язкових постанов по морському порту, положення про забезпечення пропускного та внутрішньо - об`єктового режиму.

Пунктом 7.1. договору визначено, договір набуває чинності з 01.01.2016 і діє до 31.12.2016, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дія договору вважається продовженою на наступний календарний рік, якщо не пізніше, ніж за 30 (тридцять) календарних днів до останнього терміну дії договору жодна з сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення даного договору у встановлений термін.

16.11.2018 на адресу позивача надійшов лист №7760/3342/120-03-01/вих. від відповідача, яким повідомлено, що відповідно до п.7.1 діючого договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, відповідач не має наміру продовжувати строк його дії, в зв`язку з чим зазначений договір припиняє свою дію з 01.01.2019. А також, наголошено, що з 01.01.2019 відповідач укладатиме вищезазначені договори у вигляді єдиного документу, а саме у вигляді договору приєднання. При чому, роз`яснено, що з 01.01.2019 для укладення такого договору морським агентам достатньо надіслати до відповідача декларацію про приєднання до договору та відповідний пакет документів.

14.12.2018 позивач направив відповідачу лист за вих. №08-1-1-03/124 в якому заперечив проти встановлення подібної форми співпраці з державним підприємством, наділеного засобами адміністративного впливу на учасників ринку річкових та морських перевезень, з огляду на невідповідність рішення щодо укладення договору приєднання загальним принципам укладення господарських договорів між суб`єктами господарювання.

Відповідачем у листі-відповіді № 8656/3939/10-03-01/Вих від 22.12.2018, повідомлено позивача, що його доводи щодо невідповідності обраного способу укладення договірних відносин, залишено поза увагою та запропоновано вкотре приєднатися до договору № 367-П-АПМУ-18 від 03.12.2018, зазначаючи при цьому, що всі зміни викладені у новій редакції договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України стосуються виключно порядку його акцептування (всі інші умови співпадають з умовами договору № 44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016).

03.12.2018 договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України № 367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 (надалі за текстом договір № 367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018) розміщено на офіційному веб - ресурсі відповідача за наступним посиланням: http://uspa.gov.ua/ru/morskie-agenty/dogovor-prisoedineniya.

27.12.2018 позивач відповідно до листа № 1-1-12/254 від 27.12.2018 звернувся до відповідача з клопотанням про надання для розгляду проекту договору, який би регулював відносини щодо надання послуг в морських портах України судновласнику без залучення послуг морського агента.

28.12.2018 аналогічний за своїм змістом запит було направлено Філією Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" до Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (лист № 1332 від 27.12.2018).

Миколаївською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у листі № 58/12-01-02/Вих/18 від 09.01.2019, повідомлено Філію Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт", що згідно установчих документів філії, вона не має повноважень на укладення договорів по вищезазначеному питанню, та запропоновано звернутися до центрального апарату відповідача.

Відповідь відповідача викладена в листі № 417/10-03/01/Вих від 04.02.2019, за своїм змістом аналогічно листу №8656/3939/10-03-01/Вих від 22.12.2018.

24.01.2019 позивачем направлено на адресу відповідача відповідно до додатку до листа №80 від 23.01.2019 два примірника належним чином підписаних скріплених печаткою договору №02-01-19 від 23.01.2019 для розгляду та підписання відповідачем.

У відповідь на лист № 80 від 23.01.2019 відповідач заперечив щодо умов договору № 02-01-19 від 23.01.2019. Вказані заперечені викладені в листі №509/10-03-01/Вих від 07.02.2019.

Таким чином, даний спір виник у зв`язку з тим, що на думку позивача, Законом України "Про морські порти України" не передбачено укладення договору про надання послуг в морських портах на умовах, встановлених однією стороною у формулярах або інших стандартних формах, тому позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про визнання укладеним договору №02-01-19 від 23.01.2019 у відповідній редакції.

Рішенням господарського суду міста Києва в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Позиція Північного апеляційного господарського суду

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт", а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч 1 ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Принцип юридичної рівності суб`єктів цивільного права, перш за все, характеризується тим, що всі учасники даних правовідносин є юридично незалежними, самостійними та непідвладними один одному.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

В силу вимог ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

За правилами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 630 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Зі змісту ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначено в ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Преамбулою Закону України "Про морські порти України" визначено, що саме цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України.

Статтею 1 Закону України "Про морські порти України" передбачено, що адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

За умовами п. 2.1 Статуту Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" підприємство створене з метою, передбаченою статтею 15 Закону України "Про морські порти України" та встановленими чіткими цілями згідно з порядком встановлення чітких цілей діяльності для державних унітарних підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2016 № 1052.

Згідно ст. 13 Закону України "Про морські порти України" Державне регулювання діяльності в морському порту здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про морські порти України", метою утворення адміністрації морських портів України, серед іншого, є надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки; організація та забезпечення безпеки мореплавства; справляння та цільове використання портових зборів; а також забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту.

З метою реалізації визначених законом функцій у процесі своєї діяльності адміністрація морських портів України укладає договори, що відповідають цілям та меті її утворення, визначеним у статті 15 цього Закону, у тому числі господарські договори з питань забезпечення своєї діяльності (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про морські порти України", ст. 67 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства України, під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Статтею 116 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що у морському порту або поза його територією як постійні представники судновласника діють агентські організації (морський агент), які за договором морського агентування за винагороду зобов`язуються надавати послуги в галузі торговельного мореплавства. При виконанні договору морського агентування морський агент, що діє від імені судновласника, може також діяти на користь іншої договірної сторони, якщо вона її на те уповноважила і якщо судновласник не заперечує.

Згідно зі ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України, морський агент виконує формальності та дії, пов`язані з прибуттям, перебуванням і відходом судна, допомагає капітану судна у налагодженні контактів з службами порту, місцевими органами виконавчої влади, в організації постачання і обслуговування судна в порту, оформляє митні документи та документи на вантаж, інкасує суми фрахту та інші суми для оплати вимог судновласника, що виникають з договору перевезення, сплачує за розпорядженням судновласника і капітана судна суми, пов`язані з перебуванням у порту, залучає вантажі для морських ліній, здійснює збір фрахту, експедирування вантажу, наймання екіпажів для роботи на суднах, виступає від імені вантажовласника, а також договірною стороною учасників перевезення вантажів у прямому змішаному сполученні.

Морський агент зобов`язаний: а) здійснювати добросовісно свою діяльність відповідно до інтересів судновласника або іншого довірителя і звичайної практики морського агентування; б) діяти в межах своїх повноважень; в) не передавати здійснення своїх функцій іншій особі (суб`єкту), якщо тільки він не був уповноважений на це своїм довірителем.

Як вбачається з матеріалів справи відповідача визнано суб`єктом природної монополії на ринку надання спеціалізованих послуг морських портів на території Одеської, Миколаївської, Херсонської, Донецької, Запорізької областей та АРК.

З урахуванням вищезазначеного, з метою створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту для договору №367-П-АМПУ-18 відповідачем була обрана форма договору приєднання, яка забезпечує рівність вимог для усіх контрагентів відповідача.

Таким чином, відповідач створив всім морським агентам рівні умови здійснення своєї діяльність шляхом укладання договору приєднання про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, надавши морським агентам можливість замовляти та отримувати послуги на території будь-якого морського порту України.

Відповідно до п.2.2.1 Статуту Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" предметом діяльності компанії є внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів всіма видами транспорту, агентування та фрахтування морського та торгового флотів; агентування та фрахтування повітряних, морських і річкових суден; надання послуг з внутрішніх і міжнародних перевезень пасажирів, вантажів повітряним транспортом; надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів річковим, морським транспортом та змішаним транспортом "річка - море"; надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів залізничним транспортом; надання маневрових та буксир овальних послуг.

Пунктом 2.3. Положення про Філію Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" предметом діяльності Філії є здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів та вантажів всіма видами транспорту, агентування та фрахтування морського та торгового флотів; агентування та фрахтування повітряних, морських і річкових суден; надання послуг з внутрішніх і міжнародних перевезень пасажирів, вантажів повітряним транспортом; надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів річковим, морським транспортом та змішаним транспортом "річка - море", надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів залізничним транспортом.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що позивач здійснює агентування та фрахтування морського та торгового флотів, агентування та фрахтування повітряних, морських і річкових суден.

Як було зазначено раніше, відповідно до умов п.1.1- 1.1.3 визначено, що предметом договору №44-П-АМПУ-16 є надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту для їх безпечного судноплавства, маневрування та стоянки. Порядок надання (виконання) адміністрацією порту суднозаходу за плату послуг (робіт) при обслуговуванні суден Морським агентом в морських портах України, а також врегулювання порядку нарахування та оплати портових зборів та інших послуг (робіт), наданих (виконаних) адміністрацією порту суднозаходу та організація інформаційного забезпечення під час приходу, перебування та виходу судна із морського порту.

Перелік послуг не є вичерпним, адміністрація порту суднозаходу за можливості може надавати Морському агенту інші послуги (перелік яких зазначається в додатках, які є невід`ємною частиною цього договору), за його письмовою заявкою з оплатою згідно з діючими та затвердженими вільними цінами (тарифами) адміністрації порту суднозаходу. При виконанні даного договору сторони керуються та зобов`язані виконувати вимоги чинного законодавства та нормативно-правових актів України, режимних та розпорядчих документів адміністрації, обов`язкових, постанов по морському порту та Зводу звичаїв морського порту, які діють у відповідному морському порту, Положення про забезпечення пропускного та внутрішньо-об`єктового режиму.

Як вбачається з матеріали справи, докази звернення позивача під час дії Договору № 44-П-АМПУ-16 від 09.03.2016 до відповідача щодо наявності зауважень до умов зазначеного вище договору, зокрема щодо переліку послуг у справі відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, щодо безпідставного твердження позивача, стосовно умов договору № 367-П-АМПУ-18 від 03.12.2018 про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, розміщеного на сайті, а саме про неможливість застосування даних умов договору до позивача.

Крім цього, посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від укладання договору щодо надання послуг в морських портах України в значній мірі обмежує його права та законні інтереси, колегія суддів вважає також необґрунтованим, в силу наступного.

Відповідно до пункту 2.1 договору № 367-П-АМПУ-18 предметом договору є врегулювання взаємовідносин Адміністрації та Морського агента під час агентування суден у морських портах, зокрема, щодо порядку нарахування та оплати за заявками Морського агента портових зборів, спеціалізованої послуги та інших послуг (робіт), що надаються у морських портах України, перелік яких розміщений на веб-сайті Адміністрації за адресоюhttp://www.uspa.gov.ua/morski-agenti/perelik-poslug-shcho-nadavutsya-u-morskikh-portakh-ukraiini (надалі - Послуги).

Згідно до ст. 21 Закону України "Про морські порти України", тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, та послуги , які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту. Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною 3 ст. 21 Закону України "Про морські порти України", передбачено, що тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб`єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню" від 13.06.2013 № 405 затверджений перелік спеціалізованих послуг, що надаються в морському порту суб`єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню: - забезпечення лоцманського проведення (тарифи визначені у наказі Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення лоцманського проведення суден" від 03.12.2013 № 965); - регулювання руху суден (тарифи визначені у наказі Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги з регулювання руху суден" від 03.12.2013 № 966); - забезпечення проведення криголамних робіт (тарифи визначені у наказі Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення проведення криголамних робіт" від 26.12.2013 № 1059); - забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства (тарифи визначені у наказі Міністерства інфраструктури України "Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України" від 18.12.2015 №541).

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів в Україні встановлені Порядком справляння та розмірів ставок портових зборів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316.

Таким чином, тарифи на спеціалізовані послуги та розмір портових зборів визначено державою, в відтак такі тарифи не повинні бути узгодженні при укладанні договорів.

При цьому, перелік послуг, які надаються Миколаївською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за вільними тарифами, розміщений на веб-сайті Адміністрації за адресою http://www.uspa.gov.ua/images/marine agents/Mvkolaiv.pdf, повністю охоплює перелічені позивачем послуги, потреба у отримані яких існує у позивача та не обмежує його права та законні інтереси.

Порядок укладання господарських договорів встановлений ст. 181 Господарського кодексу України. Відповідно до ч.ч. 2-6 цієї статті проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі , та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Частина 7 зазначеної статті встановлює, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Статтею 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Таким чином, із вищенаведених норм законодавства вбачається: - переддоговірний спір може передатися на розгляд суду у разі недосягнення згоди щодо умов договору, у разі згоди обох сторін; - переддоговірний спір передається на розгляд суду у разі коли сторона - виконавець за договором є монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг) отримала протокол розбіжностей і не згодна з його умовами; - переддоговірний спір підлягає вирішенню в судовому порядку у разі, якщо договір є обов`язковим на підставі закону.

Позивачем не доведено та із матеріалів справи не вбачається згоди на переддоговірне врегулювання спору між сторонами, при цьому, відповідач, як монополіст в сфері надання послуг в морських портах не отримував протоколу розбіжностей від позивача. Зворотного матеріали справи не містять, а суду не доведено. Вказаний договір не є обов`язковим для сторін. Портові збори та спеціалізовані послуги, що надаються в морських портах сплачуються відповідно до законодавства, а послуги в морських портах, що надаються за вільними тарифами надаються відповідачем у разі їх необхідності отримання морськими агентами або судновласниками.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що у позивача відсутні підстави переддоговірного врегулювання спору щодо укладання договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України.

Згідно з ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 1 ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції стосовно того, що договір, визнання укладеним якого є предметом даної справи не є обов`язковим для укладання сторонами в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей та/або угод щодо укладання договору сторони не заключали, по суті договір про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України є договором приєднання, який розміщено на офіційному сайті, та який не акцептований позивачем, у зв`язку з чим відсутні підстави переддоговірного врегулювання спору щодо укладання договору про взаємодію сторін під час агентування суден у морських портах України, а відтак відсутні законні підстави зобов`язувати відповідача укладати спірний договір у відповідній редакції.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав недоведеними обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, та зробив вірний висновок, що заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Судові витрати

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" в особі філії Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" "Миколаївський річковий порт" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2019 у справі № 910/2741/19 - без змін.

Матеріали справи №910/2741/19 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.12.2019.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала