ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 грудня 2019 р. Справа № 903/778/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання - Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Боярчук С.П. - довіреність від 12.03.2019

від відповідача: н/з

прокурор відділу прокуратури Волинської області: Лопоха О.С. - службове посвідчення № 036297 від 12.11.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/778/19 за позовом першого заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Шацької селищної ради Шацького району Волинської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕСТ МОУШЕН ГРУП" про розірвання договору поставки, стягнення 35200,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі Шацької селищної ради Шацького району Волинської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕСТ МОУШЕН ГРУП" про розірвання договору поставки, стягнення 35200,46 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору поставки №37 від 22.02.2019.

Ухвалою суду від 30.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 14.10.2019 на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем будь-яких заявок на поставку, а, отже, й доказів порушення відповідачем виконання умов Договору відсутні. Вважає, що нарахування штрафу та пені позивачем на підставі п. 8.1. Договору є протиправним, а вимога про стягнення 35200,28 грн. не підлягає задоволенню.

Прокурор 21.10.2019 на адресу суду надіслав відповідь на відзив, в якій вказав, що факт відправки та отримання заявок на поставку товару підтверджується листуванням сторін, яке додане до матеріалів позову, у тому числі копіями електронного листа Шацької селищної ради про відправлення заявки ТзОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП», додаткової угоди № 1 до поставки № 37 від 22.02.2019, листа Шацької селищної ради Волинської області № 260/04-46/2-19 від 13.03.2019, претензії № 1 від 01.04.2019, відповіді на претензію вих. № 35/04 від 09.04.2019 та іншими доданими до позову документами.

Окрім цього, зазначає, що незважаючи на заперечення відповідачем усіх обставин наведених у позовній заяві, останній просив суд відмовити у задоволенні позову лише в частині стягнення з Відповідача пені та штрафних санкцій, у той час як не заперечив проти розірвання оспорюваного договору через неналежне виконання ним господарський зобов`язань.

23.10.2019 представник позивача направив на адресу суду відповідь на відзив, в якій вказав, що направлення письмової заявки саме на електронну пошту відповідача визначено п.5.1. Договору №37 від 22.02.2019, а тому заявлена відповідачем вимога надання доказів направлення заявки шляхом представлення опису вкладення у цінний лист з квитанцією про направлення на адресу Відповідача та доказами такого отримання є безпідставною, надуманою і такою, що не відповідає умовам Договору.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що по тексту позовної заяви та в заявці від 15.04.2019, вказана сума бензину А-92 83044,80 грн., а нарахування пені і штрафу здійснено на суму 84044,28 грн. Дане твердження відповідача не відповідає матеріалам справи, оскільки розрахунок суми збитків за договором №37 від 22.02.2019 фактично проведено із суми 136435,20 грн (83044,80+53390,40), що складає суму не виконаних зобов`язань по постачанню бензину А-92 в кількості 3160 л та дизпалива в кількості 1960 літрів. При оформленні розрахунку було допущено технічну помилку і замість 83044,80 грн. записано 84044,80 грн. Підтвердженням того, що це описка (технічна помилка) є те, що розрахунок пені і штрафу проведено із суми - 83044,80 грн. = (136435,20 грн. - 53390,40 грн.). Зазначає, що якщо скласти 84044,80 грн.+ 53390,40 грн., то отримаємо суму - 137435,20 грн., яка в розрахунок не прийнята і нарахування штрафних санкцій з неї не проводилось.

Протокольною ухвалою від 02.12.2019 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 02.12.2019 повідомлено Ковельську місцеву прокуратуру, прокуратуру Волинської області, Шацьку селищну раду Шацького району Волинської області, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕСТ МОУШЕН ГРУП" про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 10.12.2019 о 11:30 год.

Присутній в судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та дату розгляду судового засідання.

Оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності представнка відповідача, за наявними в ній матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, 22.02.2019 між Шацькою селищною радою Шацького району (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» (Постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 37 (далі Договір, а.с.31-32).

Підставою для укладання Договору слало те, що ТзОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» серед інших учасників відкритих торгів запропонувало найнижчу ціну на реалізацію бензину та дизельного палива.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору постачальник зобов`язувався поставити Замовнику товар: код за ДК 021:2015-09100000-0 Паливо: ДК 021:2015:09132000-3 (Бензин); 09134200-9 (Дизильне паливо); (далі товар в формі скетч-карт номіналом 10-20 літрів), а Замовник прийняти товар і оплатити його на умовах передбачених Даним договором. Кількість, ціна за одиницю зазначалась у специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що загальна вартість Договору складає: 252127,20 грн., у тому числі ПДВ 42021,20 грн. Кількість товару, що постачається відповідно до цього договору, може бути зменшена, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Замовника (п.2.3 Договору).

В свою чергу пунктом 2.4. договору передбачено, що ціни на товар, який є предметом закупівлі не можуть бути безпідставно змінені протягом строку дії договору. У разі зміни ціни на товар Постачальник надає відповідні висновки аналізу ринку та цін в регіоні на нафтопродукти наданими компетентними державними органами та проект додаткової угоди. Зміни цін та доповнення до специфікації оформлюються письмово у вигляді додаткових угод до цього договору (п.2.5. договору).

Щодо умов оплати сторони домовились про наступне:

- п. 3.1 Договору - розрахунки за поставлений товар здійснюються за фактом постачання товару.

- п. 3. 2. Договору - Замовник здійснює оплату Товару Постачальнику на підставі видаткових накладних.

- п. 3. 3. Договору - Розрахунки за товар здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 банківських днів з моменту поставки Товару, що підтверджується підписанням видаткової накладної.

Згідно з п. 5.1 договору, постачальник здійснює поставку товару замовнику протягом трьох робочих днів з моменту отримання заявки на необхідний товар (заявка відправляється у письмовій формі на електронну адресу постачальника або факсимільним шляхом). Постачальник до отримання заявки від Замовника не відвантажує товар.

Сторони домовились, що постачальник здійснює поставку товару за адресою: смт. Шацьк, вул. Природна, 33 (п. 5.2 Договору).

Пунктами 5.3. - 5.5. договору передбачено, що доставка, завантаження та розвантаження товару здійснюється автотранспортом постачальника за власні кошти. Датою поставки є дата передачі товару у власність замовника в місці поставки, що підтверджується видатковими накладними. Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в повному обсязі з моменту передачі товару у власність Замовника у місці поставки та підписанні видаткових накладних.

Відповідно до п.8.1. договору, у разі затримки поставки Товару, або поставки не в повному обсязі, заявленому заявником постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 вартості непоставленого товару за кожний день затримки, а за прострочення понад тридцять календарних днів з учасника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості. У разі поставки неякісного товару, постачальник сплачує штраф у розмірі 20 % вартості неякісного товару.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторону, яка їх сплатила, від виконання зобов`язання за цим договором (п. 8.2 Договору).

Згідно п. 9.1 договору сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому договорі, за умови, що їх настання було засвідчене у визначеному договором порядку.

Сторони також визначили, що вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині виконання зобов`язань сторонами до повного його виконання (п. 11.2 договору).

22.02.2019 сторонами підписана специфікація до договору №37 від 22.02.2019 на суму 252127,20 грн., з них 122464,80 грн. за бензин А-92 (скретч-карти номіналом 10-20 літрів) в кількості 4660л., дизпаливо (скретч-карти номіналом 10-20 літрів) в кількості 4760л.

Як вставновлено в судовому засіданні на виконання умов договору Замовником в лютому 2019 скеровано до Постачальника письмову заявку на бензин в кількості 1860 л на суму 48880,80 грн. та дизпаливо - 1720 л на суму 46852,80 грн.

25.02.2019 на електронну адресу Шацької селищної ради відповідач направив рахунок на оплату №79 від 25.02.2019 (а.с.111) на постачання бензину А-92 в кількості 500 літрів по ціні 26,28 грн. на суму 13140,00 грн. та 500 літрів дизпалива по ціні 27,24 грн. на суму 13620,00 грн., всього на загальну суму 26740,00 грн. та видаткову накладну №128 від 25.02.2019 (а.с.112).

Постачальник заявку виконав частково, поставив 500 л. бензину на суму 13140,00 грн. та 500 л. дизельного палива на суму 13620,00 грн., що підтверджується видаткової накладною №128 від 25.02.2019 (а.с.112).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2019 на електронну адресу відповідача, яка була зазначена в тендерній пропозиції, замовник надіслав письмову заявку про постачання бензину А-92 в кількості 3160 літрів на суму 83044,80 грн. та дизпалива в кількості 1960 літрів на суму 53390,40 грн. скретч- картами відповідно до номіналів, вказаних в Договорі (а.с.113-115).

Як слідує з електронної переписки між сторонами, постачальник 12.03.2019 направив замовнику відповідь, якою долучив додаткову угоду №1 до договору поставки №37 від 22.02.2019, якою запропонував Шацькій селищній раді внести зміни в Договір № 0430 від 04.03.2019 у відповідності до ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: змінити ціни за одиницю товару, а специфікацію до договору поставки №37 від 22.02.2019 викласти у новій редакції, ціни на бензин А- 92 встановити 28,20 грн. за літр, зменшити кількість бензину до 3876,765957 літра на суму 109324,80 грн., та ціну на дизпаливо змінити на 29,10 грн. за літр, поставити його в кількості 4760 л. на суму 116042,40 грн. Надав рахунок на оплату №143 від 12.03.2019 на суму 146148,00 грн. та експертне заключення №ОИ- 4554, складене Запорізькою торгово-промисловою палатою за заявкою ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» про середьоринкову вартість, бензину А-95, А- 92, дизпалива та газу на заправках «WOG», «ОККО» та «АВІАС» станом на 26.02.2019 (а.с.34-37).

Шацька селищна рада 12.03.2019 на електронну адресу ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» направила лист №260104-46/12-19 (а.с.38), в якому зазначила, що постачальник не дотримується умов договору щодо виконання заявок на постачання товару, що направлена додаткова угода, не відповідає договірним умовам: по-перше - за змістом, так як вказаною угодою пропонується внесення змін в Договір №0430 від 04.03.2019, за яким селищна рада не є Стороною, а по-друге: підставами для зміни ціни є документальне підтвердження коливання ціни на ринку Товарів в період з дати укладання Договору на час запропонованих змін, а не середня ціна між операторами ринку нафтопродуктів.

Замовник 01.04.2019 на адресу ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» направив претензію № 01 про проведення постачання товарів згідно договору №37 від 22.02.2019 (а.с.39).

ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» 09.04.2019 направило на адресу селищної ради відповідь на претензію (а.с.42-48), в якому описано суть претензії, описано процедуру зміни ціни в Договорах, укладених за результатами торгів, і про те, що претензія про забезпечення постачання товару за направленими заявками не підлягає задоволенню у зв`язку з безпідставністю вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2019 за №366/04-46/2-19 Шацька селищна рада направила відповідь на лист №35/04 від 09.04.2019, яким відмовила ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» в підписанні Додаткової угоди до договору поставки №37 від 22.02.2019 в частині зменшення кількості товару та зміни ціни в бік збільшення. Підставою не підписання угоди було те, що висновок експерта Торгово-промислової палати про середньоринкову ціну між операторами на ринку палива не підтверджує факту коливання ціни на ринку. Відповідно до статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та умов договору, підставами для зміни ціни Договору є зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення сум, визначеної в договорі. Роз`яснення з даного питання надані в листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 за №3302-06/34307- 06 (а.с.49-50).

У вказаному листі було зазначено, що ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» не виконало своїх зобов`язань по постачанню товарів та додано копії документів, які підтверджують факт направлення селищною радою заявок. Одночасно було додано заявку від 15.04.2019 за №365/04-46/2-19 на забезпечення постачання бензину А-92 в кількості 3160 літрів на суму 83044,80 грн., дизпалива в кількості 1960 л. на суму 53390,40 грн. стретч-картами номіналом у 10,20 літрів, наголошено, що поставку ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» зобов`язане здійснити відповідно до Договору №37 від 22.02.2019.

Аналогічний лист було направлено селищною радою 24.04.2019 за №399/04-46/2-19 (а.с.52).

Як слідує з матеріалів справи, 25.04.2019 ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» направив лист №84/04 про необхідність підписання додаткової угоди на збільшення ціни на товари, за договором на підставі висновків експерта Торгово-промислової палати про середньоринкову ціну товару між операторами (а.с.53).

Беручи до уваги те, що врегулювати питання по виконанню зобов`язань ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» за Договором постачання №37 від 22.02.2019 шляхом переговорів не дало позитивних результатів, а установи селищної ради потребують постачання Товарів, 06.05.2019 селищною радою було ініційовано дострокове розірвання Договору і за вих. №425/04-46//2-19 направлено для підписання Додаткову угоду №1 про дострокове розірвання Договору (а.с.54-58).

ТОВ «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» 20.05.2019 надіслало лист Шацькій селищній раді за вих. №8/05, в якому зазначило, що не вбачає, підстав для дострокового розірвання Договору (а.с.59-60).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ч. 1, 2 ст.712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.663 та ч.1, 2 ст.692 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст.231 ГК України, у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Разом з тим, слід відзначити, що штрафні санкції, передбачені абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", яким визначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом товару, виконанням poбіт, наданням послуг, з вартості вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №3-14гс14).

Слід зазначити, що положення пункту 8.1 Договору щодо сплати пені та штрафу за порушення строку поставки продукції узгоджується з приписами ч. 2 ст. 231 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 № 910/23600/13|3-204гс14).

У даному випадку позивач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі N 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі N 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі N 922/1720/17, від 02.04.2019 № 917/194/18).

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, судом встановлено, що позивачем в періоді нарахування пені невірно визначено кількість днів прострочення, що також знайшло своє відображення при перевірці суми нарахування за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" (а.с.163).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Фест Моушен Груп» 25104,08 грн. пені та 9550,46 грн. - штрафу, підтверджуються належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення. У стягненні нарахованих 545,74 грн. - пені слід відмовити, як безпідставно заявлених.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що договір відповідач частково виконав, приймаючи до уваги подані відповідачем докази, суд приходить до висновку про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Оцінюючи подані сторонами докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені прокурором вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором на поставки №37 від 22.02.2019 підлягають задоволенню в сумі 3465,45 грн., в т.ч.: 955,05 грн. - штраф та 2510,41 грн. - пеня.

Також прокурором було заявлено вимогу про розірвання договору поставки №37 від 22.02.2019 у зв`язку з невиконанням відповідачем умов даного договору. Надаючи правову оцінку заявленій позовній вимозі про розірвання договору поставки №37 від 22.02.2019, остання підтверджена належними і допустимими доказами та підлягає до задоволення.

Згідно ч.2-3 ст.202 ГК України господарське зобов`язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов`язань за договором, відсутність результатів, на які розраховувала сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

За змістом ст.188 ЦК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однак наведена норма є матеріально-правовою, а не процесуальною. Отже, передбачена нею процедура не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні ч. 3 ст. 124 Конституції України.

Позивачем була надіслана пропозиція до відповідача про розірвання договору поставки.

Між тим, законом не заборонено форми пред`явлення такої вимоги та позивач може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, у зв`язку з чим, неотримання позивачем очікуваного при укладенні договору результату встановлює істотність порушення відповідачем його умов.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, тому позовна вимога про розірвання договору поставки №37 від 22.02.2019 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Звернення з позовом до господарського суду перший заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури обгрунтовує тим, що невиконання ТОВ «Фест Моушен Груп» умов договору поставки та відшкодування заподіяних збитків у вигляді пені та штрафу у добровільному порядку порушує економічні інтереси держави.

Вказані обставини свідчать про нездійснення Шацькою селищною радою Волинської обласної захисту порушених інтересів держави та наявність підстав для представництва органом прокуратури інтересів держави в суді, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 3812,21 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір поставки № 37 від 22.02.2019 укладений між Шацькою селищною радою Шацького району Волинської області (, 44000, Волинська область, Шацький район, селище міського типу Шацьк, вул. Природна, будинок 33) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» (, 01021, місто Київ, вулиця Мечникова, будинок 16, офіс 211/3).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» (вулиця Мечникова, будинок 16, офіс 211/3, місто Київ, 01021, ) на користь Шацької селищної ради Шацького району Волинської області (вулиця Природна, будинок 33, селище міського типу Щацьк, Шацъкий район, Волинська область, 44000, ) 3465,45грн. заборгованості, в т.ч.: пеню в розмірі 2510,41 грн. та штраф у розмірі 955,05 грн.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕСТ МОУШЕН ГРУП» (вулиця Мечникова, будинок 16, офіс 211/3, місто Київ, 01021, ) на користь прокуратури Волинської області (43000, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 15, код ЄРДПОУ 02909915, розрахунковий рахунок 4945 в ДКС України, МФО 820172) витрати на сплату судового збору у сумі 3812,21 грн.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 12.12.2019.

Суддя І. О. Гарбар