ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Справа № 915/2034/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

без виклику сторін

справу № 915/2034/19

за позовом фізичної особи-підприємця Бабійчука Бориса Федоровича,

АДРЕСА_1 ;

до фізичної особи-підприємця Архангородського Анатолія Леонідовича,

АДРЕСА_2 ;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 263829 грн. 23 коп.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Бабійчук Борис Федорович звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця Архангородського Анатолія Леонідовича про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 263829 грн. 23 коп., із яких: 252400 грн. - основний борг; 4563 грн. 95 коп. - 3 % річних; 6865 грн. 28 коп. - інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання підприємцем Архангородським грошових зобов`язань за укладеним між ними договором від 02.01.2019 поставки, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворився борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних та інфляційні втрати.

Позивач також просить суд про стягнення з підприємця Архангородського грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 31.10.2019 відкрито провадження в даній справи та вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов; поштове відправлення з ухвалою від 31.10.2019 про відкриття провадження у справі, направлене на адресу відповідача, повернене до суду відділенням зв`язку після закінчення терміну зберігання, проте суд вважає, що відповідача належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, так як ухвалу від 31.10.2019 направлено на адресу реєстрації підприємця Архангородського в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка також є адресою прописки відповідача, згідно доданої до позову копії паспорту останнього.

Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч .5 ст. 252 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Сторонами у справі укладено договір поставки товарів від 02.01.2019 б/н (далі - договір), згідно умов якого підприємець Архангородський (замовник) доручив, а підприємець Бабійчук (виконавець) взяв на себе зобов`язання з постачання товарів згідно рахунків на оплату та видаткових накладних (п.п. 1.1, 2.2 договору).

У відповідності до п.п. 2.1, 3.1 договору, замовник зобов`язався оплатити вартість поставлених виконавцем товарів протягом одного місяця з дня постачання товарів згідно видаткових накладних; розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України - гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі наданих виконавцем для оплати рахунків та видаткових накладних.

Факт постачання товарів підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними, які надаються замовнику в двох екземплярах з підписом та печаткою для розгляду та затвердження (підписання) (п.п. 3.3, 3.4 договору).

Згідно п. 3.5 договору, замовник зобов`язується розглянути та затвердити видаткові накладні виконавця протягом п`яти робочих днів та надати один екземпляр виконавцю.

Якщо замовник не розглянув і не затвердив видаткові накладні протягом п`яти робочих днів та не надав вмотивованих претензій, то зобов`язання вважаються виконаними у повному обсязі; у випадку виявлення претензій замовником щодо якості поставлених товарів виконавцем у 5-ти денний термін з моменту отримання документів, сторонами оформлюється двосторонній акт про дефекти з чітким переліком виявлених дефектів або недоліків, необхідних допрацювань та строків їх виконання (п.п. 3.6-3.7 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з 02.01.2019 і діє до 31.12.2019; закінчення строку дії або дострокове розірвання договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії (п.п. 4.2, 5.1 договору).

На виконання умов договору підприємцем Бабійчуком поставлено підприємцю Архангородському товар на суму 252400 грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною від 10.01.2019 № 333, підписаною сторонами та скріпленою печатками сторін.

У зв?язку з неоплатою підприємцем Архангородським поставленого позивачем товару у встановлений договором строк, останнім направлено відповідачу вимогу від 14.05.2019 про оплату поставленого товару, яку отримано підприємцем Архангородським 22.05.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зазначену вимогу відповідачем залишено без реагування та виконання.

За твердженнями позивача, поставлений товар відповідачем не оплачено й досі, і таке є підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Господарським законодавством передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст. 193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Ураховуючи викладене, та що умовами укладеного між сторонами договору поставки встановлено строк оплати поставленого товару, суд визнає, що позивачем доведено невиконання підприємцем Архангородським договірних зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворився основний борг у сумі 252400 грн., а тому вимога про стягнення цієї суми з відповідача є обґрунтованою.

Щодо вимог підприємця Бабійчука про стягнення з підприємця Архангородського нарахувань на суму основного боргу в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до такого.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Ураховуючи викладене, суд визнає обґрунтованим нарахування позивачем на суму допущеного відповідачем прострочення 3 % річних та інфляційних втрат.

Подані позивачем розрахунок 3% річних за період прострочення 11.02-18.09.2019 (220 дні) у сумі 4563 грн. 95 коп. суд визнає вірними, а зазначену суму - підлягаючою до стягнення з підприємця Архангородського.

Щодо поданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд приходить до такого.

Позивачем виконано розрахунок інфляційних втрат, які він вважає підлягаючими до стягнення з підприємця Архангородського, за період січень-серпень 2019 року.

У відповідності до п.п. 3.1-3.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов?язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індекс інфляції ? це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У відповідності до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Ураховуючи викладене, та що платіж за укладеним сторонами договором мав бути здійсненим до 11.02.2019, позивач мав право здійснювати нарахування інфляційних втрат лише з березня 2019 року; натомість, позивачем відповідний розрахунок здійснено починаючи з січня 2019 року.

Крім того, позивачем не включено до розрахунку місяці, в яких мала місце дефляція, а саме червень-серпень 2019 року.

За розрахунками суду сума інфляційних втрат, підлягаючих до стягнення підприємця Архангородського за період березень - серпень 2019 року, становить 3028 грн. 80 коп.

Ураховуючи викладене, стягненню з відповідача підлягають: основний борг у сумі 252400 грн.; інфляційні втрати у сумі 3028 грн. 80 коп. та 3% річних у сумі 4563 грн. 95 коп., а загалом грошові кошти в сумі 259992 грн. 75 коп.

Отже, позовні вимоги підприємця Бабійчука підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон) передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Підприємцем Бабійчуком оплачено даний позов судовим збором згідно квитанції від 20.09.2019 № 0.0..1, у сумі 3957 грн. 44 коп., виходячи з загальної суми позовних вимог 263829 грн. 23 коп. (263829 грн. 23 коп.*1,5% = 3957 грн. 44 коп.).

Судом визнано обґрунтованими позовні вимоги у загальній сумі 259992 грн. 75 коп., які, згідно указаних вище приписів законодавства, підлягають оплаті судовим збором у сумі 3899 грн. 90 коп. (259992 грн. 75 коп. *1,5%), а тому указану суму судового збору належить відшкодувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236- 238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи-підприємця Бабійчука Бориса Федоровича задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Архангородського Анатолія Леонідовича, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь фізичної особи-підприємця Бабійчука Бориса Федоровича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , грошові кошти у загальній сумі 259992 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 75 коп., із яких: 252400 (двісті п`ятдесят дві тисячі чотириста) грн. - основний борг; 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 80 коп. - інфляційні втрати; 4563 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 95 коп. - 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 3899 (три тисячі вісімсот дев`яносто дев?ять) грн. 90 коп.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Давченко