ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа№ 910/7511/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Буравльова С.І.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2019 р.

у справі № 910/7511/19 (суддя - Босий В.П.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Рапід" про забезпечення позову

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Рапід"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор"

про розірвання договору та стягнення 159 498 534,47 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Рапід" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор" про розірвання договору та стягнення 159 498 534,47 грн. збитків.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані безпідставною односторонньою відмовою відповідача від виконання умов дилерського договору щодо автомобілів "Акура" від 01.07.2015 р., у зв`язку з чим позивач поніс збитків на загальну суму 159 498 534,47 грн., включаючи реальні збитки у розмірі 139 543 112,86 грн., упущену вигоду у розмірі 12 141 044,64 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 7 814 376,97 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.07.2019 р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 19.08.2019 р. Під час підготовчого провадження, 08.10.2019 р., до господарського суду міста Києва від товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Рапід" надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, а також на все рухоме й нерухоме майно відповідача у межах суми позову.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач посилався на ту обставину, що внаслідок ухилення відповідача від виконання власних зобов`язань за дилерським договором з 01.04.2018 р., позивач кожний день несе збитки, адже дія договору в установленому порядку не припинилася, проте ні транспортні засоби, ні запасні частини до раніше проданих транспортних засобів відповідач позивачу не поставляє. За твердженнями позивача, відповідач повністю заперечує виникнення у нього зобов`язань з відшкодування збитків, ухиляється від переговорів та затягує розгляд даної справи з метою уникнення відповідальності за порушення власних зобов`язань.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2019 р. заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Рапід" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор", та розміщені на його рахунках, відкритих у банківських установах, виявлених під час виконання ухвали про забезпечення позову в межах вимог про відшкодування упущеної вигоди у розмірі 12 141 044,64 грн.; у вжитті заходів забезпечення позову шляхом арешту майна відповідача відмовлено.

Заперечуючи законність ухвали суду першої інстанції, якою вжито заходів забезпечення позову, товариство з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу, зазначаючи, що вирішуючи питання про забезпечення позову і арештовуючи наявні на рахунках відповідача грошові кошти у межах вимог про відшкодування втраченої вигоди, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття таких заходів, не встановив зв`язку між арештом коштів на рахунках відповідача і змістом позовних вимог та обставин, на яких вони ґрунтуються, позатим дилерський договір звільняє дистриб`ютора від відповідальності у вигляді відшкодування збитків дилера у разі припинення дилерського договору, а позивач не довів обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову. Накладаючи арешт на грошові кошти відповідача суд фактично паралізував господарську діяльність відповідача, який не має змоги виплачувати заробітну плату своїм працівникам, виконувати договірні зобов`язання з контрагентами, а також сплачувати податки. Поряд з цим відповідач вказував, що має значні матеріальні активи та веде стабільну діяльність, не вчиняє дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову, і має достатньо активів для забезпечення позивачу можливості реального та ефективного виконання судового рішення, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2019 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Буравльов С.І., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 28.11.2019 р.

27.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

27.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 28.11.2019 р. представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуваний судовий акт - без змін. Представник відповідача вказував на обґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Оспорюваною ухвалою суд першої інстанції вжив тимчасові заходи забезпечення вимог про відшкодування заявлених позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди в обсязі 12 141 044,64 грн., наклавши арешт на грошові кошти відповідача на суму вказаного відшкодування.

Не здійснюючи перевірки обґрунтованості доводів позову і доведеності позовних вимог, оскільки така можлива лише підчас розгляду спору по суті, суд апеляційної інстанції враховує, що метою забезпечення позову, як це випливає з статті 137 Господарського процесуального кодексу України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача для забезпечення реального виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що розмір збитків, вина та обов`язок з їх відшкодування особою, відповідальною за збитки, визначається лише судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду спору. Тобто у юридичному сенсі заявлена позивачем до стягнення сума стане "збитками" лише тоді, коли буде визнана такими у судовому порядку.

У подібній ситуації при вирішенні питання забезпечення виконання майбутнього судового рішення суд повинен покладатися лише на припущення, висловлені позивачем у заяві про забезпечення позову з приводу того, що невжиття судом забезпечувальних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Разом з тим Глава 10 Господарського процесуального кодексу України відносить вирішення питання вжиття тимчасових заходів забезпечення позову, покладаючись на високу ступінь розсудливості суду при обранні ним способів забезпечення виконання майбутнього судового рішення, з урахуванням зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову, про який просить заявник, і предметом позовної вимоги, з дотриманням принципу адекватності, розумності та збалансованості інтересів учасників спору.

Установлюючи механізм захисту матеріально-правових інтересів позивача, Господарський процесуальний кодекс України передбачає також процесуальні заходи захисту відповідачем своїх інтересів, зокрема, шляхом подання заяви про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, шляхом подання заяви про заміну одного забезпечувального заходу іншим, шляхом використання правил про зустрічне забезпечення, або шляхом відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову.

Позивач, сплативши судовий збір за подання позову і за подання заяви про його забезпечення, звертаючись із заявою про забезпечення позову, виходячи із розміру заявленої ним до відшкодування шкоди, зазначав, що має достатні підстави вважати, що відповідач заперечує наявність у нього зобов`язання з відшкодуванню завданої ним шкоди, уникає відповідальності за односторонню відмову від договору і ухиляється від переговорів з позивачем.

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, апелянт, зокрема, стверджував, що за умовами укладеного між ним з позивачем договору, відповідач не несе цивільно-правової відповідальності за одностороннє припинення договору, веде стабільну господарську діяльність, має ліквідні активи та інше майно, тоді як арешт грошових коштів на його рахунках призведе до неможливості виконання ним грошових зобов`язань перед кредиторами та бюджетом і може призвести до банкрутства підприємства.

Та обставина, що відповідач після вжиття судом заходів забезпечення позову і арешту коштів на його рахунках, не скористався наданими йому процесуальними правами і не подав суду заяви про заміну одного заходу забезпечення іншим, не забезпечив позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача, не надав гарантії банку, або іншої особи на таку ж суму, ставить під сумнів твердження апелянта про наявність у нього достатніх активів, спроможних забезпечити позивачу можливість реального та ефективного виконання судового рішення, якщо таке буде прийняте на користь позивача.

За результатами аналізу доводів сторін та зваживши на мотиви, якими суд першої інстанції керувався при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що у разі невжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову виконання судового рішення, ризики невиконання або суттєвого утруднення у виконанні судового рішення є високими, і доводи апелянта такої оцінки не змінюють.

За таких обставин справи, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд надав вірної оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів за критеріями розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову при наявності очевидного зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Перший протокол/Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

За встановлених обставин судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятої судом першої інстанції ухвали у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Прайд Мотор" на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2019 р. у справі № 910/7511/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 09.10.2019 р. у справі № 910/7511/19 залишити без змін.

Матеріали оскарження № 910/7511/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено 13.12.2019 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.І. Буравльов

Л.Г. Смірнова