ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2019 р. Справа №914/213/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача-1 - не з`явився;

від відповідача-2 - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 , б/н від 12.06.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2019, суддя Цікало А.І., м.Львів, повний текст рішення складено 18.04.2019,

за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку «Львів», м. Львів,

до відповідача-1 фізичної особи-підприємця Лещик Оксани Василівни, с.Жовтанці, Кам`янка-Бузький район, Львівська область,

до відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1 , м. Кам`янка-Бузька, Львівська область,

про стягнення 295 626,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

05.02.2019 в Господарський суд Львівської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Львів» (далі по тексту ПАТ «АКБ «Львів») з позовом до фізичної особи-підприємця Лещик Оксани Василівни (далі по тексту ФОП Лещик О.В.) та фізичної особи ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) про стягнення 295 626,73 грн., з яких: 258 648,49 грн. - заборгованість по кредиту; 29 774,75 грн. - заборгованість по відсотках; 7 203,49 грн. - пеня, за період з 01.09.2018 по 30.01.2019.

Позовні вимоги мотивовані порушенням ФОП Лещик О.В. умов додаткового договору №54/В/2018-1 від 28.03.2018 про надання кредиту до генерального договору № 54/В/2018 від 28.03.2018 щодо своєчасного повернення 300 000,00 грн. відповідно до графіку погашення, а також сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 526, 530, 546, 549, 554, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.04.2019 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ФОП Лещик О.В. та ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Львів» 295 626,73 грн., з яких: 258 648,49 грн. - заборгованість по кредиту; 29 774,75 грн. - заборгованість по відсотках; 7203,49 грн. - пеня та 4434,40 грн. - судового збору,

Місцевий суд мотивував рішення тим, що відповідач-1 допустив прострочення повернення кредиту в порушення умов додаткового договору №54/В/2018-1 від 28.03.2018 (п. 2.8) про надання кредиту до генерального договору № 54/В/2018 від 28.03.2018 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Оскільки між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки, яким у повному обсязі забезпечено виконання основного зобов`язання щодо повернення відповідачем-1 на користь позивача кредиту в розмірі 300 000,00 грн., то в силу вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, суд дійшов до висновку про стягненню боргу з відповідачів солідарно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач-2 просить рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача-1 на користь позивача всю суму боргу, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, хоча останній повідомив про поважність неявки через тимчасову непрацездатність, чим порушив його право надати пояснення та відповідні докази по суті спору.

судом не було досліджено тих обставини, що починаючи з 01.05.2018 відповідачі не проживають спільно як подружжя та не ведуть сумісно підприємницьку діяльність.

Відповідач-1 на власний розсуд розпорядилась кредитними коштами.

Окрім того він звернувся до суду про визнання недійсним договору поруки, який укладений на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором (справа №446/785/19).

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач-2 повторно не з`явився в судове засідання, а тому місцевий господарський суд в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України мав достатні підстави для розгляду справи за його відсутності.

Наявність чи відсутність сімейних відносин між відповідачами не впливає на відповідальність кожного з них за кредитним договором та договором поруки.

Відповідач-1 згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання 18.12.2019 представники сторін повторно не з`явились не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце слухання справи, а тому суд в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України розглядає справу за їх відсутності.

Апеляційний господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі до вирішення Кам`янко-Бузьким районним судом Львівської області справи №446/785/19 за позовом ОСОБА_1 до Лещик О.В. за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «АКБ «Львів» про визнання договору поруки від 28.03.2018 за №54/В/2018/S-1, з тих підстав, що відсутня об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи за №446/785/19.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи та заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 28.03.2018 між ПАТ «АКБ «Львів» (позикодавець) та ФОП Лещик О.В. (позичальник) укладено генеральний договір №54/В/2018, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у максимальному ліміті 5 000 000,00 грн. із строком кредитування до 27.03.2028.

Окрім того, між позикодавцем та позичальником укладено додатковий договір №54/В/2018-1 про надання кредиту до Генерального договору №54/В/2018 від 28.03.2018 (далі по тексту - кредитний договір), за пунктом 1 якого позикодавець зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, обумовлених цим додатковим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Пунктом 2.1. кредитного договору, обумовлено, що позикодавець видає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 300 000 гривень; призначення кредиту - поповнення обігових коштів; процентна ставка - 23% річних; дата повернення кредиту - 27.03.2020; порядок видачі кредиту - безготівково на поточний рахунок позичальника.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судами встановлено, що позикодавець виконав взяті на себе обов`язки за кредитним договором у повному обсязі, перерахував на рахунок позичальника кошти у розмірі 300000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 28.03.2018 р. № 448511 (а.с.29).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 28.03.2018 між ПАТ «АКБ «Львів» (позикодавець) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки №54/В/2018/S-1, за умовами п. 1.2 якого, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за належне, своєчасне та повне виконання позичальником усіх зобов`язань за генеральним договором та додатковими договорами до нього, в тому числі зобов`язань, які можуть виникнути у майбутньому, в зв`язку зі зміною умов генерального договору, включаючи видатки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язані зі збільшенням ліміту кредитування, збільшення розміру відсотків за користування кредитними коштами, збільшення терміну кредитування та інше.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за генеральним договором, погасити в повному обсязі: а) заборгованість по генеральному договору; б) нараховані відсотки, неустойку (штраф, пеню), передбачені умовами генерального договору, а також інші боргові зобов`язання, що виникають з умов генерального договору та додатків до нього, які укладені чи будуть укладені в майбутньому.

Згідно з п. 2.2. та п. 2.3. договору поруки, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за генеральним договором від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідно до ст. 553 Цивільного Кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між позикодавцем та позичальником виникли правовідносини позики, а між позикодавцем і поручителем відносини поруки щодо зобов`язань позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 2.1.3 умов додаткового договору від 28.03.2018 до кредитного договору, розмір відсотків за користування кредитними коштами між сторонами договору визначено 23% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.1.6. кредитного договору, повернення кредиту здійснюється згідно графіка погашення кредиту від 28.03.2018 (а.с.27).

Згідно з п. 4.1. та п. 4.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкових перерахунків або внесення готівки в касу банку.

Судами встановлено, що у зв`язку із заборгованістю, що виникла за кредитним договором, позикодавцем надіслано позичальнику та поручителю листи-вимоги №128-18/11 від 02.10.2018 та №129-18/11 від 02.10.2018 (а.с.30, 31) про повернення 31 307,22 грн., з яких: 21 649,83 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, строк погашення якої настав 01.10.2018; 9 657,39 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 443,56 грн. - пені.

Відповідно до п. 2.8. кредитного договору, позикодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, зокрема, у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим договором.

Судами встановлено неналежне виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 2.5. та п. 2.6. договору поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за генеральним договором в цілому чи в будь-якій його частині, кредитор має право пред`явити вимогу до поручителя про погашення поручителем заборгованості в об`ємі боргових зобов`язань позичальника перед кредитором, що обумовлені генеральним договором. Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому договору не пізніше 7 (семи) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником зобов`язання (його частини) і необхідності їх виконання Поручителем.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, позикодавець вправі достроково вимагати повернення позичальником грошових коштів, які надані згідно з кредитним договором, у зв`язку з простроченням повернення чергової частини кредиту.

За наявним розрахунком (а.с.18,т.1), який перевірений апеляційним судом, заборгованість за договором кредиту №54/В/2018-1 від 28.03.2018 станом на 31.01.2019 складає 258 648,49 грн. та по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 29 774,75 грн., з врахуванням відсотків у розмірі 23%.

Позичальником та поручителем доказів на спростування суми боргу не надано, а тому судом першої інстанції правильно прийнято до уваги наявний розрахунок заборгованості наданий позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що строк погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором настав внаслідок пред`явлення позивачем до відповідачів вимоги про дострокове повернення кредиту в зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та повернення частини кредиту відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору, а саме 31.01.2019.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги про стягнення 258 648,49 грн. основної заборгованості (кредиту) та 29 774,75 грн. процентів за користування кредитом у розмірі 23% річних підлягають задоволенню.

Порушення зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.6. кредитного договору, у випадку неповернення позичальником кредиту в терміни, визначені цим договором та додатками до нього, банк має право застосувати до позичальника санкції, передбачені п.п. 6.1., 6.2., 6.4. цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.1. кредитного договору, за невиконання/несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (повернення кредиту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк вправі вимагати в позичальника сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 01.09.2018 по 30.01.2019 у розмірі 7203,49 грн., що розрахована із суми простроченої заборгованості та заборгованості за процентами. Апеляційний господарський суд перевірив розрахунок пені заявленої до стягнення та погоджується з її розміром.

Перевіривши зазначені розрахунки апеляційний господарський суд погоджується з ними, а тому вважає висновок суду першої інстанції про стягнення 7203,49 грн. пені правильним.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про солідарну відповідальність позичальника та поручителя за зобов`язаннями, які виникли з кредитного договору.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності відповідача-2, оскільки останній не забезпечив явку повторно, що в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України наділяє суд повноваженнями розглянути справу за відсутності такого учасника справи.

Доводи апелянта про відсутність сімейних відносин між відповідачами, також факт пред`явлення ним позову про визнання недійсним договору поруки, не впливає на правильні висновки суду першої інстанції про підстави стягнення нарахованих сум за прострочення виконання договірних зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором та підстави солідарної відповідальності за договором поруки.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене, аргументи позивача про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а тому рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2019 в справі №914/213/19 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга фізичної особи ОСОБА_1 залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст.129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Оскільки сплата судового збору в розмірі 3350,80 грн. за клопотанням апелянта була відстрочена до ухвалення судового рішення, то з апелянта підлягає стягненню цей розмір судового збору при вирішенні спору.

Керуючись статтями 129, 236, 269-270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 17.04.2019 в справі №914/213/19 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 , б/н від 12.06.2019 - залишити без задоволення.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код: НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (Отримувач коштів: УКуЛичак.р мЛьв./Личаківський/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38007620, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача 2065, Код класифікації доходів бюджету 22030101) 3350,80 грн.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду на підставі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 19.12.2019.