ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

"16" грудня 2019 р. Cправа № 902/1047/19

Суддя Господарського суду Вінницької області Тварковський А.А., розглянувши матеріали

за позовом: Райагрооб`єднання "Гайсинська рада сільгоспвиробників" (вул. Заводська, б.4, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700)

до: Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1 Травня, б.40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700)

до: Управління агропромислового та економічного розвитку Гайсинської районної державної адміністрації (вул. 1 Травня, б.40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700)

про визнання права власності на нерухоме майно вартістю 185002,66 грн,

В С Т А Н О В И В :

Райагрооб`єднанням "Гайсинська рада сільгоспвиробників" (позивач) подано позов до Гайсинської районної державної адміністрації (відповідач 1) та Управління агропромислового та економічного розвитку Гайсинської районної державної адміністрації (відповідач 2) про визнання права власності на нерухоме майно вартістю 185002,66 грн.

В якості підстав заявлених позовних вимог позивач вказує, що у період до 1992 року Радою колгоспів Гайсинського району (правонаступником якої є позивач) шляхом передачі в установленому порядку від Гайсинського районного агропромислового об`єднання набуто у власність громадську будівлю (адміністративний будинок) площею 883,7 кв.м., що розташована за адресою: вул. Заводська (раніше - Плеханова), б.4, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700.

Як стверджує позивач, з моменту створення Ради колгоспів (у 1992 році) і до нинішнього часу, спочатку Рада колгоспів Гайсинського району, а потім - позивач здійснює свою діяльність у вказаному приміщенні, тобто використовує його для забезпечення здійснення своєї діяльності.

Однак, з незрозумілих для позивача причин, без жодних правових підстав, у 2018 році відповідачами були видані: Розпорядження Гайсинської районної державної адміністрації від 23.05.2018 № 122 "Про приймання-передачу громадського будинку (адміністративної будівлі)", Акт приймання-передачі громадського будинку (адміністративної будівлі) від 01.06.2018, затверджений Гайсинською районною державною адміністрацією 01.06.2018, Наказ Управління агропромислового та економічного розвитку Гайсинської районної державної адміністрації від 04.06.2018 № 5-0 "Про передачу громадського будинку (адміністративної будівлі)".

Позивач вважає зазначені правові акти органів державної влади (якими згідно даних, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є відповідач 1 та відповідач 2) незаконними, такими, що порушують права позивача як власника спірного майна, внаслідок чого останній звернувся за захистом свого порушеного права до суду.

Ухвалою суду від 16.12.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1047/19 у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Також із вказаною позовною заявою 12.12.2019 до суду надійшла заява Райагрооб`єднання "Гайсинська рада сільгоспвиробників" про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 1 - Гайсинській районній державній адміністрації Вінницької області (, місцезнаходження: 23700, вул. 1 Травня, 40, м. Гайсин Гайсинський район Вінницька область) вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження (продаж, дарування, передачу будь-яким іншим способом) та/або на виникнення будь-яких майнових прав третіх осіб щодо предмета спору: громадської будівлі (адміністративного будинку) площею 883,7 кв. м., що розташована за адресою: 23700, вул. Заводська, б. 4, м. Гайсин Гайсинського району Вінницької області, та заборони будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо придбання або набуття будь-яким іншим способом у власність вказаного майна.

В обґрунтування даної заяви позивач вказує, що оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну будівлю зареєстроване за відповідачем 1 - Гайсинською районною державною адміністрацією, беручи до уваги вигідне місце розташування спірної будівлі та її відносно невисоку балансову вартість, напружені стосунки між керівництвом позивача та відповідачів, є обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем 1 спірна будівля може бути відчужена без відома позивача та всупереч його законним правам та інтересам.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів п.п. 2, 4 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовуються судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 910/7141/13 та від 25.02.2019 у справі № 922/2673/18).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна тощо на момент виконання рішення.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.ст. 76-78 ГПК України).

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник вказує, що відповідачем 1 спірна будівля може бути відчужена без відома позивача та всупереч його законним правам та інтересам, беручи до уваги спір щодо права власності на нерухоме майно, вигідне місце розташування спірної будівлі та її відносно невисоку балансову вартість, напружені стосунки між керівництвом позивача та відповідачів.

Надавши оцінку матеріалам заяви про забезпечення позову в їх сукупності, суд з урахуванням вищевказаних приписів законодавства зазначає, що посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду мотивовані наведеними вище обставинами безумовно та переконливо не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, позаяк позивачем не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України доказу стосовно вчинення Гайсинською районною державною адміністрацією чи іншими особами будь-яких дій спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, тощо.

Доказів вчинення відповідачем чи іншими особами зазначених дій матеріали позовної заяви у справі №902/1047/19 також не містять.

Саме лише припущення на потенційну можливість відчуження спірного майна без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого доказами не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, не містить жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України на підтвердження викладених обставин.

Таким чином, заява Райагрооб`єднання "Гайсинська рада сільгоспвиробників" про забезпечення позову підлягає відхиленню в повному обсязі.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що відповідно до п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 233, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні заяви Райагрооб`єднання "Гайсинська рада сільгоспвиробників" про забезпечення позову б/н від 06.12.2019 (вх. № 02.1-50/133/19 від 12.12.2019) шляхом заборони відповідачу 1 - Гайсинській районній державній адміністрації Вінницької області вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження (продаж, дарування, передачу будь-яким іншим способом) та/або на виникнення будь-яких майнових прав третіх осіб щодо предмета спору: громадської будівлі (адміністративного будинку) площею 883,7 кв. м., що розташована за адресою: 23700, вул. Заводська, б. 4, м. Гайсин Гайсинського району Вінницької області, та заборони будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо придбання або набуття будь-яким іншим способом у власність вказаного майна відмовити.

2. Згідно зі ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. За приписами ч.8 ст.140, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

4. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

5. Копію ухвали надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дата складання повного тексту ухвали 16.12.2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Заводська, б.4, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700;

3,4 - відповідачу 1 та відповідачу 2 - вул. 1 Травня, б.40, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700.