УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

19.12.2019Справа № 910/17938/19

Суддя Господарського суду міста Києва Котков О.В. розглянувши заяву б/н б/д "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Транспорт і Логістика» (м. Мукачево) /надалі - Заявник/ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форсаж Кинг» (м. Київ) /далі - Боржник/ про стягнення заборгованості по заявці від 24.04.2019 року згідно до рахунку на оплату № 1905/02/27/005 від 03.05.2019 року в розмірі 10 718,77 грн.,

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Транспорт і Логістика» надійшла заява б/н б/д "Про видачу судового наказу" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форсаж Кинг» про стягнення заборгованості по заявці від 24.04.2019 року згідно до рахунку на оплату № 1905/02/27/005 від 03.05.2019 року в розмірі 10 718,77 грн.

Подана заява мотивована тим, що позивачем за заявкою № б/н від 23.04.2019 року були надані відповідачу послуги з перевезення вантажу на суму 43 772,77 грн., які боржником оплачені лише частково у розмірі 33 054,00 грн., внаслідок чого у боржника виникла заборгованість за надані заявником послуги у розмірі 10 718,77 грн.

Розглянувши заяву б/н б/д "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Транспорт і Логістика», суд дійшов висновку, подана заява про видачу судового наказу не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

В ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

В поданій заяві заявник вказує, що за заявкою № б/н від 23.04.2019 року ТОВ «Експрес Транспорт і Логістика» були виконані для ТОВ «Форсаж Кинг» (замовника) роботи вартістю 43 772,77 грн. Послуга з перевезення вантажу здійснювалася по маршруту W.Hamburger GmbH Papierfabrik Pitter Aspanger Strab 252 A-2833 Pitten до вул. Гавайська, 123, м. Олешки, Херсонська обл., 75101 (Дунапак Таврія) транспортним засобом (держномер АО7450ВІ, н/пр. АО0442ХХ).

03.05.2019 року заявником виставлено боржнику рахунок на оплату № 1905/02/27/005 від 03.05.2019 року на суму 43 772,77 грн. на оплату послуг з міжнародних вантажних перевезень, підставою виставлення вказаного рахунку є основний договір, заявка б/н, який боржником оплачено лише частково у розмірі 33 054,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 597 від 27.06.2019 року.

Звертаючись до суду з даною заявою заявник зазначає, що боржником оплата за надані заявником послуги з перевезення вантажу за заявкою № б/н від 23.04.2019 року в повному обсязі здійснена не була, у зв`язку з чим, у боржника перед заявником виникла заборгованість у розмірі 10 718,77 грн., що стало підставою звернення заявника до суду з вказаною заявою.

За приписами ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту визначення правочину можна виділити такі основні його ознаки:

1) правочин є юридичним фактом, оскільки внаслідок його вчинення виникають, змінюються або припиняються цивільні права та обов`язки;

2) правочин - це вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи, і за цією ознакою правочин відрізняють від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають в силу закону незалежно від волі його суб`єктів;

3) правочин породжує правовий наслідок;

4) правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права;

5) правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним, законодавцем встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку.

В ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - це одна із основних вимог його чинності. Якщо законом визначена конкретна форма, в якій обов`язково має вчинятися правочин, то її необхідно дотримуватися. У разі не дотримання цієї вимоги, настають негативні наслідки.

Формою правочину є спосіб вираження волі його сторін.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

В ст. 208 Цивільного кодексу України визначено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

До заяви про видачу судового наказу Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес Транспорт і Логістика» не додано копії заявки № б/н від 23.04.2019 року на підтвердження здійснення заявником перевезення вантажу за маршрутом: W.Hamburger GmbH Papierfabrik Pitter Aspanger Strab 252 A-2833 Pitten до вул. Гавайська, 123, м. Олешки, Херсонська обл., 75101 (Дунапак Таврія) транспортним засобом (держномер АО7450ВІ, н/пр. АО0442ХХ).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

До заяви про видачу судового наказу товарно-транспортні документи, що підтверджують факт здійснення заявником перевезень не додані.

За таких обставин з поданих заявником документів не вбачається факту та строку виникнення права грошової вимоги, за якою заявник просить видати судовий наказ, що є підставою для відмови у видачі судового наказу відповідно до пункту 8 частини 1 ст. 152 ГПК України.

За приписами ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 150, 152, 153, 154, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н б/д "Про видачу судового наказу" Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Транспорт і Логістика» у справі № 910/17938/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата підписання: 19 грудня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков