ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019м. ДніпроСправа № 904/3111/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В. розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всесвіт-Ойл-Груп", м. Дніпро

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агросвіт", с. Промінь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості в сумі 1 934 510,88 грн.

Представники:

від позивача Поляков О.М.;

від відповідача не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Ойл-Груп» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 1 207 009,50 грн., що складають суму заборгованості за договором № 09/03-3 від 09.03.2017, 246 666,85 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, 352 329,83 грн. - пені, 29 600,00 грн. - річних, 98 904,70 грн. інфляції грошових коштів.

Крім того, позивач просить в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України зазначити про нарахування пені, інфляційних втрат та річних до моменту виконання рішення.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що факт реальності господарських операцій СТОВ «Агрофірма «Агросвіт» розслідується в рамках кримінального провадження.

До того ж, на даний час СУ ГУНП у Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування щодо шахрайських дій, нанесення збитків державі в особливо великих розмірах відносно господарської діяльності директора СТОВ «Агрофірма «Агросвіт».

Таким чином, відповідач зазначає, що в період керівництва колишнім директором СТОВ «Агрофірма «Агросвіт» здійснювало безтоварні операції, а тому є підстави вважати, що правовідносини за спірним договором були нереальними.

Крім того, підприємство останнього вказує на те, що надані позивачем платіжні доручення щодо часткової сплати СТОВ «Агрофірма «Агросвіт» заборгованості за спірним договором не є належними та допустимими доказами.

Також, відповідач вважає, що підтвердженням здійснення господарської операції позивачем є зареєстровані податкові накладні, які не надано до матеріалів справи.

22.10.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому підприємством останнього зазначено про те, що зміна керівництва юридичної особи не є підставою для припинення господарського зобов`язання.

До того ж, як зазначає ТОВ «Всесвіт-Ойл-Груп» посилання відповідача на кримінальне провадження є недоречним, оскільки предметом вказаного кримінального провадження є події, які стались у 2019, в той час як правовідносини сторін за спірним договором відбувались протягом 2017-2018.

Також, у відповіді на відзив позивач посилається на те, що в період з 22.04.2019 по 05.06.2019 була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Всесвіт-Ойл-Груп» податкового, валютного законодавства та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27.12.2016 по 31.12.2018. Предметом вказаної перевірки були взаємовідносини, у т.ч. з СТОВ «Агрофірма «Агросвіт» за спірним договором, за результатом якої складено відповідний акт, яким не встановлено заниження або завищення податкових зобов`язань за період з 27.12.2016 по 31.12.2018. До відповіді на відзив позивачем залучено реєстр податкових накладних щодо господарських взаємовідносин з відповідачем, зареєстрованих ЄРПН за період з 01.03.2017 по 09.10.2019.

Ухвалою від 26.07.2019 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що останню подано без додержання вимог, викладених у статті 162 Господарського процесуального кодексу України .

23.07.2019 від позивача надійшло клопотання, до якого останнім залучено обґрунтований розрахунок пред`явленої до стягнення суми основного боргу, відсутність якого на момент подання позовної заяви стала підставою для залишення її без руху.

12.08.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/3111/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.09.2019, про що постановлено ухвалу.

06.09.2019 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, яке задоволено господарським судом.

09.09.2019 відповідачем через канцелярію суду подана заява про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 09.09.2019 господарським судом за клопотанням відповідача відкладено підготовче засідання до 07.10.2019.

07.10.2019 до суду позивачем подано докази для залучення до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 07.10.2019 представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із поданими позивачем доказами, яке задоволено господарським судом.

Ухвалою від 07.10.2019 господарським судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 11.11.2019 та відкладено підготовче засідання до 04.11.2019.

15.10.2019 позивачем подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, яке задоволено судом.

22.10.2019 ТОВ «Всесвіт-Ойл-Груп» подано заяву, відповідно до якої останнім зменшено суму пені до 230 853,96 грн., інфляції грошових коштів до 96 399,32 грн. та збільшено суму річних до 38 167,05 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами до 294 377,69 грн.

Вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу залишилась незмінною.

До того ж, як підтвердив представник позивача в судовому засіданні 04.11.2019, ТОВ "Всесвіт-Ойл-Груп" відмовляється від вимоги щодо зазначення про нарахування пені, інфляційних втрат та річних до моменту виконання рішення в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду від 04.11.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 25.11.2019.

25.11.2019 відповідачем через канцелярію суду подано клопотання про відкладення судового засідання.

25.11.2019 за клопотанням відповідача господарським судом відкладено судове засідання до 03.12.2019, про що постановлено відповідну ухвалу.

03.12.2019 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Доказами, якими позивач підтверджує позовні вимоги є: договір № 09/03-3 від 09.03.2017, видаткові накладні № ВСГ1002-007 від 02.10.2018, № ВСГ1002-019 від 02.10.2018, № ВСГ1002-020 від 02.10.2018, № ВСГ1009-016 від 09.10.2018, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 02.10.2018, № 1 від 02.10.2018, № 2 від 09.10.2018, платіжні доручення № 743 від 08.10.2018, № 753 від 10.10.2018, № 1114 від 12.10.2018, № 11 від 26.12.2018, № 58 від 11.06.2019, № 62 від 13.06.2019, банківська довідка № 150-08-86638 від 24.09.2019, акт Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області № 32366/04-36-14-04/4105140 від 12.06.2019, реєстр податкових накладних за період з 01.03.2017 по 09.10.2018.

09.03.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Ойл-Груп» (Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агросвіт» (Покупець) укладено договір № 09/-3-3 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1. вказаного вище договору Постачальник (позивач у даній справі) зобов`язується поставляти (передавати у власність) Покупцю (відповідачеві у даній справі) на умовах, визначених даним Договором, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати на умовах, визначених даним Договором, нафтопродукти (далі товар).

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що асортимент товару, його кількість, ціна погоджуються Постачальником та Покупцем перед поставкою та зазначаються у відвантажувальних документах (видаткових накладних), які являються специфікацією в розумінні статті 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину даного Договору.

У пункті 2.1. Договору сторони узгодили, що загальна його ціна визначається загальною вартістю поставленого товару протягом строку дії даного Договору.

Вартість окремої партії товару погоджується Постачальником та Покупцем перед її поставкою та фіксується у видаткових накладних.

Відповідно до пункту 3.1. Договору товар поставляється погодженими партіями, що підтверджується видатковими накладними на товар, які підписуються представниками обох сторін.

Поставка товару за даним Договором здійснюється в рамках наступного базису поставки: CРТ пункт призначення, вказаний Покупцем, поставка транспортом за рахунок Постачальника (пункт 3.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.5. Договору датою поставки товару вважається дата підписання Покупцем товаророзпорядчих документів.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що останній набуває сили з моменту підписання і діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо сторони не заявили про розірвання Договору до кінця терміну, Договір вважається подовженим до закінчення наступного календарного року на тих же умовах.

Виконуючи умови договору, позивач здійснив на адресу відповідача поставку товару на загальну суму 48 257 846,49 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких (з копіями ТТН) залучено до матеріалів справи (а.с. 11-16, 80).

У пункті 2.1. Договору сторони узгодили, що Покупець оплачує товар в порядку 100% передплати вартості відповідної партії поставки. Постачальник має право поставити погоджену партію товару без попередньої оплати. В цьому випадку Покупець зобов`язаний оплатити вартість товару у термін, що не перевищує 3 календарних дні з дати поставки товару.

Датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника в банківській установі (пункт 2.4. Договору).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язання за Договором виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки частково, в сумі 47 050 836,99 грн. про що свідчить платіжні доручення та довідка АТ «Альфа-Банк» № 150-08-86638 від 24.09.2019, копії яких залучено до матеріалів справ (а.с. 17-22, 66-77).

Доказів погашення заборгованості з оплати товару в сумі 1 207 009,50 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення зазначеної вище суми, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У випадку ненадходження від Покупця повної оплати за поставлений товар протягом строку, передбаченого Договором, сторони встановили відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (пункт 5.2. Договору).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, здійсненого окремо по кожній видатковій накладній, сума пені за загальний період прострочення з 06.10.2018 по 15.04.2019 складає 230 853,96 грн.

Розрахунок пені позивачем завищено з огляду на не вірно визначену суму, на яку слід нараховувати проценти в день здійснення часткової оплати.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 ГПК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавством передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Зважаючи на те, що умови спірного договору, не містять посилань на інші строки нарахування пені, нарахування штрафних санкцій, в даному випадку повинно бути припинено через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, прострочення оплати вартості поставленого товару, отриманого за видатковою накладною № ВСГ1009-016 від 09.10.2018 на суму 641 853,36 грн. мало місце з 13.10.2018, і, зважаючи на те, що договором інше передбачено не було, нарахування штрафних санкцій повинно припинитися 13.04.2019.

Після здійсненого судом перерахунку до стягнення підлягає пеня за загальний період прострочення з 06.10.2018 по 13.04.2019 в сумі 229 203,82 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, здійсненого окремо по кожній видатковій накладній, останнім заявлено до стягнення інфляцію грошових коштів за загальний період прострочення з жовтня 2018 по вересень 2019 в сумі 96 399,32 грн.

Із розрахунку інфляції грошових коштів вбачається, що позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення за видатковими накладними №№ ВСГ1002-020 та ВСГ1009-016, оскільки останнім не враховано положення пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", яким визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, із вказаного розрахунку інфляції вбачається, що позивачем не вірно визначено сукупний індекс інфляції грошових коштів за період з жовтня по грудень 2018 та з січня по травень 2019.

Після здійсненого судом перерахунку до стягнення підлягає інфляція грошових коштів за загальний період прострочення з жовтня 2018 по вересень 2019 в сумі 75 908,98 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, здійсненого окремо по кожній видатковій накладній, останнім заявлено до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 06.10.2018 по 15.10.2019 в сумі 38 167,05 грн.

Вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на те, що одночасне стягнення процентів, передбачених статтею 536 ЦК, виключає застосування статті 625 ЦК у тому випадку, коли норми статті 536 ЦК застосовується за прямою вказівкою законодавця, як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Така вказівка, зокрема, міститься у частині 3 статті 693 (нарахування процентів на суму попередньої оплати товару у разі прострочення продавцем передачі товару), частині 5 статті 694 у разі прострочення покупцем оплати товару), частині 2 статті 1214 (у разі безпідставно одержання чи збереження грошей) ЦК. Вказане вище узгоджується із положеннями, викладеними в листі Верховного суду України від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 4 статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно до пункту 5 статті 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно зі статтею 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що за затримку розрахунку за поставлений товар покупець сплачує продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних, які нараховуються на вартість неоплаченого товару за період від дати оплати товару, передбаченого договором, по дату фактичної оплати за товар.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 694, 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, здійсненого окремо по кожній видатковій накладній, сума процентів за користування чужими грошовими коштами за загальний період прострочення 06.10.2018 по 15.10.2019 складає 294 337,69 грн.

Розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем також завищено з причин, які стали підставою і для завищення розрахунку суми пені.

Після здійсненого судом перерахунку до стягнення підлягають проценти за користування чужими грошовими коштами за загальний період прострочення з 06.10.2018 по 15.10.2019 в сумі 250 343,43 грн.

Заперечення відповідача з посиланням на відсутність у нього обов`язку з оплати за поставлений товар з огляду на те, що відповідачем не надано зареєстрованих податкових накладних, не заслуговують на увагу як такі, що спростовані матеріалами справи.

Так, як вже було зазначено вище, позивачем залучено до матеріалів справи докази, які підтверджують як існування між сторонами договірних зобов`язань за спірним договором, так і факт отримання відповідачем товару та його часткову оплату.

Крім того, позивачем залучено до матеріалів справи акт про результати документальної виїзної перевірки ТОВ «Всесвіт-Ойл-Груп» податкового законодавства за період з 27.12.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 27.12.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загольнообов`язкове державне соціальне страхування за той же період.

Відповідно до вказаного акту, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за вказаний період в ньому не встановлено їх заниження або завищення. Предметом перевірки були, зокрема, і взаємовідносини між підприємствами позивача та відповідача.

Так, відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-яків дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовуують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів, які б спростовували докази, надані позивачем, відповідачем надано не було.

До того ж, господарський суд звертає увагу на те, що наявність кримінального провадження відносно господарської діяльності колишнього директора СТОВ «Агрофірма «Агросвіт» не звільняє відповідача від обов`язку доказування факту існування між сторонами правовідносини за спірним договором та відповідно відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Разом з тим, господарський суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до платіжного доручення № 656 від 22.07.2019 сплачено судовий збір в сумі 29 017,66 грн.

Зважаючи на зменшення останнім розміру позовних вимог відповідно до заяви № 21/10/19-1 від 21.10.2019 судовий збір в сумі 1 016,15 грн. підлягає поверненню ТОВ "Всесвіт-Ойл-Груп" із Державного бюджету України в порядку, встановленому статтею 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 526, 536, 610, 611, 625, 694, 712 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агросвіт» (52300, Дніпропетровська область, Криничанський район, село Промінь, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-Ойл-Груп» (49041, м. Дніпро, Запорізьке шосе, буд. 37, ) 1 207 009,50 грн. (один мільйон двісті сім тисяч дев`ять гривень 50 коп.) основного боргу, 75 908,98 грн. (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісім гривень 98 коп.) інфляції грошових коштів, 250 343,43 грн. (двісті п`ятдесят тисяч триста сорок три гривні 43 коп.) процентів за користування чужими грошовими коштами, 229 203,82 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч двісті три гривні 82 коп.) пені, 26 436,98 грн. (двадцять шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 98 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 13.12.2019.

Суддя І.Ф. Мельниченко