РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.12.2019Справа № 910/12323/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі

секретаря судового засідання Максимець В.О. розглянув в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС-КИЇВ»

до Національної академії наук України

про захист ділової репутації

За участі представників сторін:

позивача - Падалка К.В.,

відповідача - Подлящук О.П.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕТС-КИЇВ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національної Академії Наук України про визнання недостовірною поширену відповідачем інформацію у листі № 110/789-12 від 14.05.2019 та зобов`язання спростувати її шляхом надіслання ОСОБА_1 і Повноважному Послу Посольства Королівства Швеції в Україні у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили лист з інформацією, що спростовує її, викладену у листі № 110/789-12 від 14.05.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС-КИЇВ" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.09.2019 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав письмову заяву з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12323/19 в порядку загального позовного провадження та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено підготовче засідання на 29.10.2019.

Відповідачем 25.10.2019 (після спливу встановленого ухвалою про порушення провадження строку) надано суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує повністю.

У підготовчому засіданні 29.10.2019 суд ухвалою без виходу в нарадчу кімнату поновив відповідачу процесуальний строк для подання відзиву та долучив останній до матеріалів справи.

Представник позивача у підготовчому засіданні 29.10.2019 подав уточнення до позовної заяви та заявив клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, яке було задоволене судом.

До Господарського суду міста Києва 07.11.2019 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просить задовольнити позовні вимоги повністю.

З метою забезпечення процесуальних прав учасників справи у підготовчому засідання 29.10.2019 була оголошена перерва до 19.11.2019.

За результатами підготовчого засідання судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті у судовому засіданні 10.12.2019.

До Господарського суду міста Києва 05.12.2019 надійшов лист від Посольства Швеції, у якому зазначено, що на даний момент Посольство Швеції не має жодних обгрунтованих доказів порушення законодавства України Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕТС-КИЇВ".

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС-КИЇВ" заперечував з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 10.12.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у справі направлено до Посольства Королівства Швеції в Україні лист №110/789-12 від 14.05.2019. За оцінкою позивача цей документ містить відомості, які є недостовірною та негативною інформацією.

Позивачем запропоновано суду розглядати документ відповідача по тезам, встановлюючи невідповідність дійсним обставинам відокремлених позивачем словосполучень.

Такий спосіб дослідження доказу судом відхилено, оскільки певні словосполучення та тези не можуть розглядатись у поза контекстний спосіб з наданням більш широкого значення висловів, ніж визначені автором.

Лист відповідача №110/789-12 від 14.05.2019 за своєю суттю відноситься до виду ділової кореспонденції листів-прохань.

З його змісту вбачається, що мотивом звернення до адресата було бажання отримати допомогу з метою зупинення будівництва на землях, що за переконанням автора мають особливий статус цінних сільськогосподарських земель та не можуть використовуватись для промислового виробництва.

В якості правового обґрунтування своїх тверджень автором наведено посилання до статті 150 Земельного кодексу України та інших законодавчих норм.

Крім того, у листі-зверненні відповідача наведено ряд фактичних обставин, у тому числі використання цих земель науково-дослідною установою протягом п`ятдесяти років, порушення справи та проведення досудового розслідування за фактом незаконного вилучення цих земель та факт накладення судового арешту у межах кримінального провадження.

Лист відповідача №110/789-12 від 14.05.2019 підпадає під визначення документу, що містить інформацію та який було направлено не менш як одній особі у розумінні статті 1 Закону України «Про інформацію» .

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Згідно статті 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Спір у даній справі знаходиться на межі двох основних принципів інформаційних відносин. З одного боку, відповідач має право вільного обміну та поширення інформації, з іншого - позивач має право вимагати, що б поширена про його діяльність інформація була достовірною та повною.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Статтею 277 Цивільного кодексу України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (частина 4). Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний (частина 5). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частина 7).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: поширення (тобто доведення до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб) недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширена недостовірна інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, а саме - позивача; поширена інформація порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), і такі відомості стосуються немайнового права особи.

Позивачем наведено, як зазначалось раніше, у поза контекстному значенні сім фразеологізмів листа №110/789-12 від 14.05.2019, які на його думку є недостовірною інформацією.

З цим твердженням суд не може погодитись, оскільки наведені позивачем вислови тією чи іншою мірою відповідають обставинам справи.

За формою, оскаржений документ відповідача є листом-зверненням про допомогу, який за своєю суттю допускає певну неповноту викладення інформації, оскільки не є довідкою, висновком, актом або іншим документом, який вимагає найбільш точного відображення фактів.

За таких обставин, неточність у наведенні часу проведення досудового кримінального розслідування або неточність у датах вчинення певних процесуальних дій не може у даному випадку бути визнана судом як недостовірна інформація.

Крім того, з тексту самого листа вбачається, що автором не наголошувалось на чітко визначених датах подій, а лише наводились приблизні періоди: «у березні», «протягом року» тощо.

Суд не може погодитись і з твердженнями позивача про недостовірність висловів листа відповідача в частині титулу власності спірних земель.

Посилання позивача до наявності відповідних записів в Державному реєстрі речових прав не може довести відсутність права Держави на ці землі, оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наявність відомостей в реєстрі щодо певного майна не є правовстановлюючим фактом, а лише відображає певний документально підтверджений реєстратору факт.

Наприклад, при вибутті майна з володіння власника поза його волею з використанням підроблених документів реєстр на певну дату буде відображати відомості про особу, яка фактично не є власником цього майна і не буде містити інформації про фактичного власника. У той же час, фактичний власник такого майна є носієм права на захист, у тому числі і в порядку, визначеному статтею 19 Цивільного кодексу України.

У даному випадку твердження відповідача про незаконність проведення будівництва на сільськогосподарських землях є оціночно-правовим судженням.

Окремо суд зазначає, що у листі-зверненні до іншої особи автор не має обов`язку доводити викладені обставини певними документами, відповідно, доводи позивача про недоведеність твердження про використання земель понад 50 років жодним доказом у листі №110/789-12 від 14.05.2019, судом відхиляється.

Крім того, судом відхиляються в якості доказів ухвали судів про накладення арешту на спірне майно, оскільки ці рішення не є остаточними рішеннями у кримінальному проваджені, якими встановлено певні факти та які набували преюдиціального значення.

У даному випадку має значення лише факт наявності судового арешту станом на березень 2019 року, оскільки саме цей факт було використано у листі відповідача. Цей факт підтверджено як відповідачем, так і позивачем у своєму позові.

Відповідно, позивачем доведено і факт проведення у 2018 році кримінального розслідування. Наголошення позивачем на його початку ще у 2015 році не змінює факту його проведення у 2018 році.

Суд відхиляє припущення позивача про відсутність складу кримінального злочину у зв`язку з відсутністю пред`явлення звинувачення, оскільки такий факт може бути підтверджений лише відповідним процесуальним документом. Наразі, до закінчення кримінального провадження відсутні підстави як для твердження про наявність так і для твердження про відсутність складу злочину.

При цьому, у своєму листі відповідач наголошував на факті проведення розслідування і ніяким чином не стверджував про встановлення факту злочину.

Виходячи з наведеного, судом встановлено, що лист відповідача №110/789-12 від 14.05.2019 є документом, що містить інформацію про позивача, яка була адресована третій особі (була поширена) і містить як фактичні твердження, так і оціночні судження. При цьому, судом не встановлено, що поширена інформація про позивача була недостовірною, перекрученою або містила елементи наклепу.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь. У даному випадку право на відповідь не потребує судового захисту, оскільки повністю залежить від волевиявлення позивача.

Окремо суд має зазначити, що у даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту, шляхом зобов`язання відповідача підписати складений позивачем документ у формі листа. Надання примусового захисту такої вимоги є неможливим, оскільки така процесуальна дія буде прямим порушенням визначених статтею 19 Конституції України засад правового порядку, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право вільно поширювати інформацію. Право особи не може бути трансформоване судовим рішенням в обов`язок та ще й за умови примусового підписання тексту листа, виготовленого іншою особою. Підписання відповідачем виготовленого позивачем тексту документу та спростування недостовірної інформації не є тотожними поняттями, та відповідно, обраний позивачем спосіб - належним способом захисту права.

Враховуючи недоведеність факту поширення недостовірної інформації відповідачем та неможливість надання примусового захисту права в обраний заявником спосіб суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС-КИЇВ» до Національної академії наук України про захист ділової репутації відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 13.12.2019

Суддя Т.Ю.Кирилюк