ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

11 грудня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/333/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

при секретарі - Лук`ященко В.Ю.

за участю

від скаржника - адвокат Риженко Д.О.

арбітражного керуючого Дудкіна Р.А.

від ОСОБА_1 - адвокат Берьозка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018р., суддя в І інстанції Пригуза П.Д., повний текст якої складено 06.11.2018р. в м. Херсоні

за позовом арбітражного керуючого Дудкіна Р.А.

до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5 ,

про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення нерухомого майна у власність банкрута

в межах справи про банкрутство № 923/333/16

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "Мед-СИТИ"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 12.04.2016 року за заявою ОСОБА_1 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ".

Постановою господарського суду Херсонської області від 09.06.2016 введено процедуру ліквідації ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ", ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Дудкіна Р.А.

27.03.2018 року ліквідатор ТОВ Медичний центр "Мед-СИТИ" арбітражний керуючий Дудкін Р.А. звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою, в якій просив розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22.08.2014 між ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. 22.08.2014 за реєстровим № 3682, та повернути у власність ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" об`єкти нерухомого майна, що є предметом цього договору.

Відповідачами у справі визначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який відповідно до п. 1.6. договору купівлі-продажу є набувачем нерухомого майна ТОВ «Медичний центр «Мед-СИТИ» у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_4 - ОСОБА_3 .

В обґрунтування пред`явлених вимог ліквідатор ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" арбітражний керуючий Дудкін Р.А. посилався на істотне порушення ОСОБА_3 умов укладеного з ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" договору, яке полягає в невиконанні покупцем зобов`язання щодо оплати вартості придбаного майна у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 позов задоволено повністю; розірвано договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22.08.2014 між ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" та громадянкою ОСОБА_3 ; зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" нерухоме майно: вбудоване приміщення аптеки літ. "А", загальною площею 455, 8 кв. м, стіни цегляні, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; вбудоване приміщення аптеки-офіс літ. "А", загальною площею 171,0 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2; вбудоване приміщення стоматологічного медичного центру літ. "А", загальною площею 244,0 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_3; нежитлову будівлю, аптеки літ. "А", загальною площею 46,7 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4, розташовану на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,0054 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:039:0010.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що оскільки фактом продажу усього майна боржника станом на час укладання спірного договору купівлі-продажу господарська діяльність підприємства-боржника була припинена, суд дійшов висновку, що документи, які складено заінтересованими особами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо оформлення купівлі-продажу майнових активів, а також щодо, ніби-то, наявного руху коштів, створені лише «про людське око», без відповідного руху грошових коштів.

Суд встановив, що твердження ОСОБА_5 про те, що грошові кошти, які, нібито, передані йому покупцем ОСОБА_3 , вилучені ним із каси для задоволення, нібито, наявних зобов`язань підприємства перед ним, що не підтверджені будь-якими доказами, в контексті загальних обставин справи, що встановлені судом, є лише доказом нездійснення розрахунків. Відповідачами у справі не вчинялися відповідні дії щодо сплати коштів за придбане ними майно за договором, зокрема грошова сума у розмірі 1 230 000 грн не сплачена, що відповідно до частини 2 статті 651 та частини 2 ст. 653 ЦК України є підставою для розірвання цього договору купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язанні відповідачів повернути позивачеві нерухоме майно, що є предметом спірного договору.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_3 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила її скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ліквідатору ТОВ «Медичний центр «Мед-СИТИ» арбітражному керуючому Дудкіну Р.А. у задоволенні заяви про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.08.2014 та повернення нерухомого майна у власність банкрута.

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі скасовано. Арбітражному керуючому Дудкіну Р.А. у задоволенні заяви про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення нерухомого майна у власність банкрута відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2019 року касаційну скаргу ліквідатора ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. задоволено. Постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 923/333/16 скасовано, ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 залишено в силі.

ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, 03.07.2019 року звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі № 923/333/16 за заявою арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення нерухомого майна у власність банкрута - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні цієї заяви - відмовити.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 923/333/16 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі № 923/333/16 на підставі частини п`ятої статті 272 ГПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до частин 1, 4 статті 272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка не є учасником справи, подана на ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у даній справі, яку вже було переглянуто в апеляційному та касаційному порядку, фактично не містить інших доводів, відмінних від доводів скарги ОСОБА_3 , які вже були розглянуті апеляційним судом під час винесення постанови від 16.01.2019, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення ОСОБА_2 матеріалів апеляційної скарги разом з доданими до неї документами на підставі частини п`ятої статті 272 ГПК України.

Постановою Верховного Суду від 09.04.2019 року ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 у справі № 923/333/16 скасовано, справу направлено до Південно-західного апеляційного господарського суду для вирішення, в порядку визначеному законом, питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

За висновком касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги, оскільки не надав оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 , які, на думку скаржника, є відмінними від тих доводів, що розглядалися судом апеляційної інстанції при розгляді скарги іншого учасника ( ОСОБА_3 ), за наслідками якого апеляційним судом було винесено постанову від 16.01.2019. Крім того, суд апеляційної інстанції не з`ясував чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, чи розглянуто в такому рішенні і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі №923/333/16, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі № 923/333/16 та призначено справу до розгляду.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 , обґрунтовуючи наявність процесуального права на оскарження судового рішення у даній справі, скаржник зазначає про те, що 25.06.2019 вона отримала від арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. заяву про покладення на неї субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" у зв`язку з доведенням його до банкрутства, з якої і дізналася про існування оскаржуваної ухвали. Вона є одним із засновників (учасників) ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" з належною їй часткою в статутному капіталі товариства - 40% і в складі інших засновників (учасників) надавала згоду на відчуження спірного нерухомого майна за ціною 1 300 000 грн., що підтверджується протоколом загальних зборів учасників від 21.08.2014.

Після отримання вищевказаної заяви арбітражного керуючого Дудкіна Р.А., вона звернулася до директора ТОВ «Медичний центр «Мед-Сити» ОСОБА_5 із запитом стосовно надання їй пояснень про виконання рішення загальних зборів учасників щодо продажу нерухомого майна. У відповідь на це звернення, 27.06.2019 ОСОБА_5 повідомив про те, що 22.08.2014 року між ТОВ «Медичний центр «Мед-Сити» та громадянкою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. 22.08.2014 р. за реєстровим № 3682.

Розрахунки за цим договором були проведені ОСОБА_3 наступним чином: 26.08.2014 року - 10 000,00 грн., які були перераховані ОСОБА_3 на поточний рахунок товариства продавця; 11.09.2014 року - 60 000,00 грн., які були перераховані ОСОБА_3 на поточний рахунок товариства продавця; 08.05.2015 року - 1 220 000,00 грн., які були внесені ОСОБА_3 до каси товариства продавця, а загалом в сумі 1 290 000 грн. 08.05.2015 року на підставі видаткового касового ордеру грошові кошти в сумі 1 181 275,28 грн. були видані ОСОБА_5 як повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору від 26.09.2011р.

На думку скаржника, в разі покладення на неї як засновника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, в тому числі і за зобов`язаннями, які виникли перед ОСОБА_5 за договором поворотної фінансової допомоги, будуть порушені її майнові права та інтереси, оскільки вона буде відповідати належним їй майном, правами, грошовими коштами та ін. за зобов`язаннями всіх кредиторів боржника, в тому числі і ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" арбітражний керуючий Дудкін Р.А. заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Арбітражний керуючий Дудкін Р.А. зазначає, що оскаржуваною ухвалою господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 жодним чином не вирішувалося питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_2 , що вбачається із самого змісту ухвали, оскільки: - на момент розгляду справи жодних вимог до ОСОБА_2 , у тому числі і вимог субсидіарної відповідальності, не пред`являлось; - жодних заяв ОСОБА_5 з кредиторськими вимогами до ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" не подавалось, судом не розглядалось, відповідних процесуальних рішень не приймалось та до реєстру вимог кредиторів не вносилось; - в мотивувальній чи резолютивній частині ухвали суду від 26.10.2018 відсутні висновки про вирішення питань прав, інтересів та/або обов`язків ОСОБА_2 ; - обставини заінтересованості ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 констатовані під час розгляду інших заяв ліквідатора у даній справі про банкрутство, зокрема, ухвалі господарського суду Херсонської області від 13.09.2017 та постанові Верховного Суду від 29.03.2018.

Також арбітражний керуючий вказує те, що доводом апелянта ОСОБА_2 , як підстави для скасування ухвали господарського суду Херсонської області від 26.10.2018, є все ті ж твердження (аргументи) про здійснення ОСОБА_3 розрахунку за придбане нерухоме майно, які викладалися ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі на вказану ухвалу суду, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції, зокрема, про здійснення розрахунків за придбане нерухоме майно - 70 000 грн. у безготівковій формі та 1 220 000 грн. готівкою згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 08.05.2015. Таким чином вбачається, що як апеляційна скарга ОСОБА_3 , так і апеляційна скарга ОСОБА_2 ґрунтуються на одних й тих самих доводах.

Арбітражний керуючий наголошує, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є нічим іншим, як намагання безпідставного та незаконного перегляду рішення суду, що набрало законної сили, зі спробою видати «нові», своєчасно не подані відповідачами, докази за «доводи», які не розглядались судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду від 11.12.2019 представник скаржника адвокат Риженко Д.О. заявив клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових пояснень до апеляційної скарги з додатковими доказами до них, поданих до апеляційного суду 10.12.2019, а також допитати в якості свідка третю особу у справі - колишнього керівника "Медичний центр "Мед-СИТИ" ТОВ ОСОБА_5

Розглянувши зазначені клопотання, проаналізувавши норми чинного процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про залишення їх без розгляду, з огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до статті 115 ГПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальний порядок подання доповнень або змін до апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції врегульовано нормами ст. 266 ГПК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2, ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_2 звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою як особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 було поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі №923/333/16, відкрито апеляційне провадження, призначено справу № 923/333/16 до розгляду та роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 31.10.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, скористатись таким правом на подачу доповнень до апеляційної скарги та заяв з процесуальних питань щодо виклику й допиту свідка особа може лише протягом вказаного строку, а суд апеляційної інстанції не уповноважений під час розгляду апеляційної скарги змінювати такий строк.

За вказаних обставин доповнення до апеляційної скарги та клопотання про допит свідка, які подані після закінчення встановленого судом процесуального строку, залишаються без розгляду та не враховуються судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення учасників справи та скаржника, дослідивши наявні у справі матеріали, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з наступних підстав.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою Державою. Як будь-яка правова Держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок Держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У рішенні в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04 та № 29465/04) Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" зазначено, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом…

З огляду на викладені правові норми та практику Європейського суду з прав людини щодо питання тлумачення і застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд апеляційної інстанції виходить із того, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності скарги на рішення.

За правилами статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та/або обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, чинний господарський процесуальний кодекс передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, від 11.07.2018 у справі №5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі №909/68/18, від 18.12.2018 у справі №911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 09.07.2019 у справі №905/257/18, від 12.09.2019 у справі № 905/946/18, від 12.09.2019 у справі №905/947/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правовідносини між сторонами даного спору виникли у зв`язку із істотним порушенням ОСОБА_3 умов укладеного з ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке полягає в невиконанні покупцем зобов`язання щодо оплати вартості придбаного майна у повному обсязі, внаслідок чого договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22.08.2014 між ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. 22.08.2014 за реєстровим № 3682, підлягає розірванню відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а об`єкти нерухомого майна, що є предметом цього договору, поверненню у власність ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ".

Як свідчать матеріали справи, скаржник не був учасником господарських правовідносин, які виникли між сторонами у справі та були предметом розгляду в суді першої інстанції, якому згідно з ст. ст. 48, 50 ГПК України у відповідній редакції надане право залучення до участі у справі співвідповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

На момент вирішення даного спору та ухвалення рішення господарським судом першої інстанції ОСОБА_2 не була учасником у даній справі, також не є стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. 22.08.2014 за реєстровим № 3682, з приводу виконання якого виник спір у даній справі, а тому не стосується прав, інтересів і обов`язків останньої, відповідно господарським судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали безпосередньо не вирішувалися питання про права, інтереси та/або обов`язки ОСОБА_2 як у цих відносинах, так і взагалі.

При цьому, ні мотивувальна частина ухвали суду першої інстанції про задоволення позовної заяви ліквідатора ТОВ Медичний центр "Мед-СИТИ" арбітражного керуючого Дудкіна Р.А., ані її резолютивна частина не містять жодних висновків стосовно ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити будь - які юридично значимі дії або утриматися від їх вчинення щодо жодної із сторін або предмета спору.

Констатовані в ухвалі обставини заінтересованості стосовно боржника громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , встановлені в ухвалі господарського суду Херсонської області від 13.09.2017 та в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 під час розгляду іншої заяви ліквідатора у даній справі про банкрутство, а саме заяви ліквідатора ТОВ «Медичний центр «Мед-СИТИ» Дудкіна Р.А. від 05.12.2016 до Дочірнього підприємства «Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто», Приватного підприємства «Медичний центр «Мед-СИТИ» та ТОВ «Медичний центр «Мед-СИТИ» про визнання недійсними правочинів від 22.08.2014, за якими ТОВ «Медичний центр «Мед-СИТИ» відчужило на користь ДП «СІПІ авто» чотири автомобілі: SKODA FABIA COMBI, 2007 року випуску, - за 1 000 грн; ЗАЗ 110307, 2007 року випуску, - за 1 000 грн; ЗАЗ 110557, 2007 року випуску, - за 1 000 грн; FIAT NUOVO DOBLO, 2011 року випуску, - за 25 000 грн.

Будь-яких заяв з кредиторськими вимогами до ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" для задоволення нібито наявних зобов`язань підприємства перед ним ОСОБА_5 до господарського суду не подавалось, судом не розглядалось, відповідних процесуальних рішень не приймалось та до реєстру вимог кредиторів не вносилось.

Матеріали справи не містять й інших документів, які б свідчили про порушення прав скаржника. При цьому ОСОБА_2 в апеляційній скарзі взагалі не зазначено, в якій частині оскаржуваного нею судового рішення прямо вказано про її права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме, а викладено лише припущення про те, що в разі покладення на неї як засновника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника, в тому числі і за зобов`язаннями, які виникли перед ОСОБА_5 за договором поворотної фінансової допомоги, будуть порушені її майнові права та інтереси, оскільки вона буде відповідати належним їй майном, правами, грошовими коштами та ін. за зобов`язаннями всіх кредиторів боржника, в тому числі і ОСОБА_5 .

Водночас, є незрозумілим, а скаржником не зазначено та не доведено, як саме рішення господарського суду першої інстанції, яким розірвано договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22.08.2014 між ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" і громадянкою ОСОБА_3 , та зобов`язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повернути ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" нерухоме майно, що є предметом цього договору, для поповнення ліквідаційної маси боржника, може порушувати права, та/або інтереси, та/або обов`язки ОСОБА_2 як одного із учасників ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ".

Не зміг цього пояснити і представник скаржника адвокат Риженко Д.О. в судовому засіданні апеляційного суду.

Колегія суддів зазначає, що із змісту статей 92, 97, 116 ЦК України вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуває таке товариство як сторона договору. При цьому, правовий стан (сукупність прав та обов`язків) безпосередньо учасників цього товариства жодним чином не змінюється. Істотне порушення покупцем ОСОБА_3 умов укладеного з ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.08.2014, яке полягає у тому, що покупцем не виконано зобов`язання щодо оплати вартості придбаного майна у повному обсязі, може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства, а не корпоративних прав його учасника.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено відповідності між підставами та предметом позову у даному спорі, тобто про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна та повернення у власність ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ" об`єктів нерухомого майна, що є предметом цього договору, та можливим покладенням на ОСОБА_2 як засновника субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що не можна стверджувати, що при ухваленні оскаржуваного рішення у даній справі місцевий господарський суд вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

Отже, апеляційним судом установлено, що в ухвалі господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 виходячи з предмету та підстав позову не містяться судження про права та обов`язки скаржника у відповідних правовідносинах, отже ухвала суду не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_2 , що унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення за апеляційною скаргою такої особи.

Таким чином, за відсутності будь-якого правового зв`язку між судовим рішенням у даній справі та скаржником, сам по собі статус останнього, як одного із учасників боржника ТОВ "Медичний центр "Мед-СИТИ", не наділяє таку особу процесуальним правом на оскарження судового рішення у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не порушує права та інтереси ОСОБА_2 і не впливає на її обов`язки та питання про її права, інтереси та(або) обов`язки стосовно сторін у справі місцевим судом не вирішувалися, отже наявності правового зв`язку між скаржником та сторонами у справі судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому названа особа не є належним суб`єктом апеляційного оскарження у розумінні ст. 254 ГПК України у даній справі, у зв`язку з чим апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України підлягає закриттю, оскільки в даному випадку відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції не надає оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 , які, на думку скаржника, є відмінними від тих доводів, що розглядалися судом апеляційної інстанції при розгляді скарги іншого учасника ( ОСОБА_3 ), за наслідками якого апеляційним судом було винесено постанову від 16.01.2019.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання остаточного характеру судового рішення. Це означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише через те, що вона хоче нового розгляду та вирішення розглянутої судом справи. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду справ мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства. Перегляд справи не має замінювати апеляцію, а можливість існування 2-х різних поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки з цього правила можуть бути лише у разі наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (п.40 рішення ЄСПЛ від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України»; рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» заява № 52854/99, пп. 51 і 52, 2003-Х; ухвала ЄСПЛ щодо прийнятності заяви № 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п.п.42-44 рішення ЄСПЛ у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011р.).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2019р. у даній справі № 923/333/16 зазначено (пункт 32), що судова колегія вкотре акцентує увагу, що у ситуації, коли позов заявлено у межах справи про банкрутство і відповідно вирішення цього спору стосується, крім сторін спору, інтересів великого кола осіб (кредиторів боржника) та має прямим наслідком розгляд питання зміни розміру ліквідаційної маси боржника, то, на переконання судової колегії, крім принципу змагальності сторін суди повинні керуватися і принципом об`єктивної істини, який вимагає перевірки відповідності стверджень або заперечень сторін їх дійсній наявності чи відсутності стосовно існуючих об`єктивно речей, фактів, ідей (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2018р. у справі № 910/9741/13, від 15.01.2019 у справі № Б24/081-12, від 26.03.2019р. у справі № 910/1739/18).

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 1921 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 234, 253, 254, п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Херсонської області від 26.10.2018 у справі № 923/333/16 закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 13.12.2019р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Діброва Г.І.

Принцевська Н.М.