ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2019 р. м.Київ Справа№ 910/9386/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Короля Д.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.12.2019 року у справі №910/9386/19 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019

у справі №910/9386/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс»

про стягнення 18 194,17 грн.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» (далі-відповідач) 18 194,17 грн пені, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 по справі №910/17824/17.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про не доведеність позивачем обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Також, скаржник стверджує, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку, що пеня нарахована позивачем за несвоєчасне виконання розстрочення судового рішення за період понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а тому підстави для її стягнення відстуні.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2019, справу №910/9386/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 поновлено Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19 призначено на 11.12.2019 о 09:40 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

02.12.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

11.12.2019 у судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомлення їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до п.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення відповідача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності зазначеного учасника справа.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника скаржника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс", як замовником, був укладений Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних платформах для перевезень лісу №1033/52-2012 (в редакції Додаткової угоди №8 від 01.12.2015) (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів на власних платформах для перевезення лісу.

Додатком №1 до Додаткової угоди №8 від 01.12.2015 сторони погодили перелік додаткових послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів.

Додатком №2 до Додаткової угоди №8 від 01.12.2015 сторони затвердили протокол погодження договірної ціни.

У 2018 році Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метрудтранс» 1 451 946,40 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/17824/17 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 1 451 946,40 грн додаткових зборів та тарифу, а також витрати по сплаті судового збору урозмірі 21 779,20 грн.

Крім того, розстрочено виконання рішення суду шляхом сплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" стягнутої на підставі рішення суми заборгованості у розмірі 1 451 946,40 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 779,20 грн щомісячними платежами починаючи з 01.06.2018, відповідно до графіку погашення заборгованості:

- до 30.06.2018 року - 241 991,10 грн основної заборгованості та 21 779,20 грн судового збору;

- до 31.07.2018 року - 241 991,06 грн;

- до 31.08.2018 року - 241 991,06 грн;

- до 30.09.2018 року - 241 991,06 грн;

- до 31.10.2018 року - 241 991,06 грн;

- до 30.11.2018 року - 241 991,06 грн.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду м. Києва від 22.05.2018 по справі №910/17824/17, позивачем, відповідно до п.4.3 Договору №1033/52-2012 про надання послуг з організації перевезення вантажів від 23.03.2012 (в редакції Додаткової угоди №8 від 01.12.2015), нараховано пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості.

Так, позивачем за період з 01.08.2018 по 22.11.2018, враховуючи встановлені судом строки погашення заборгованості, нараховано відповідачу пеню у розмірі 18 194,17 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 04.02.2019 №ЦТЛ-22/1, яку останнім не задоволено та відповідь не надано.

Внаслідок чого позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 18 194,17 грн пені за період з 01.08.2018 по 22.11.2018.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про не доведеність позивачем обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги, а також вказав на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/17824/17 в частині розстрочки стягнення боргу в сумі 1 451 946,40 грн не змінює момент виникнення прострочення, з якого розраховується шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, встановлений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, а тому відстуні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

У відповідності до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

В силу положень ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

З огляду на що, факти встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 по справі №910/17824/17, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі №910/17824/17 встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 451 946,40 грн з оплати організації перевезень, яка виникла до квітня 2017 року.

Згідно із ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ст.218 ГК України).

У відповідності до п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що у разі виникнення заборгованості за надані послуги з організації перевезення вантажів Замовник сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожний день прострочення платежу до моменту повного погашення заборгованості, але не більше шести місяців від дня виникнення заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, положеннями ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено період часу, за який можуть бути нараховані штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за прострочення виконання зобов`язання і який не може перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо законом або укладеним між сторонами договором не передбачено іншої тривалості даного періоду.

Тобто, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Умовами Договору не передбачено нарахування пені понад шестимісячний період.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за період з 01.08.2018 по 22.11.2018.

В той же час, судовим рішенням у справі №910/17824/17 встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1 451 946,40 грн з оплати організації перевезень, яка виникла до квітня 2017 року.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання з оплати 1 451 946,40 грн, встановлений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, у будь-якому випадку сплив до 01.08.2018.

Крім того, колегія звертає увагу на те, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Вказане узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/190/18.

Отже, судове рішення у справі №910/17824/17 в частині розстрочки стягнення боргу в сумі 1 451 946,40 грн не змінює момент виникнення прострочення, з якого розраховується шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, встановлений ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище фактів та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задовлення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2019 у справі №910/9386/19 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» АТ «Укрзалізниця».

4. Матеріали справи №910/9386/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2019.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала