ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" грудня 2019 р. Справа № 924/734/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Заярнюк І.В., за участю секретаря судового засідання Виноградова Б.С. розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця Нестеренко Олександра Юрійовича, с.Устимівка Васильківського району Київської області

до фізичної особи - підприємця Майбороди Лариси Василівни, м. Хмельницький

про стягнення 50 875,75 грн.

Представники сторін:

від позивача: фізична особа - підприємець Нестеренко Олександр Юрійович

від відповідача: фізична особа - підприємець Майборода Лариса Василівна

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Встановив: 16.07.2019 року до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця Нестеренко Олександра Юрійовича, село Устимівка Васильківського району Київської області до фізичної особи - підприємця Майбороди Лариси Василівни, місто Хмельницький про стягнення 50 875,75 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.19 року позовну заяву передано для розгляду судді Заярнюк І.В.

Ухвалою від 22.07.2019р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її недоліками, а саме: позивачем в порушення вимог статті 164 ГПК України, не додано документів про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано позивачу строк 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.

Позивач усунув вказані в ухвалі від 22.07.2019р. недоліки. До суду 30.07.2019р. надано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 1921 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11:00 год. 03.09.2019р.

Ухвалою суду від 03.09.2019р продовжено строк підготовчого провадження у справі №924/734/19 на тридцять днів, розгляд справи відкладено на 11:00 год. "10" жовтня 2019 р.

Ухвалою суду від 10.10.2019р. розгляд справи відкладено на 05.11.2019р.

Ухвалою суду від 05.11.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2019р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки в розмірі 50 875,75 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між фізичною особою-підприємцем Нестеренком Олександром Юрійовичем (Продавець) та Покупцем - фізичною особою- підприємцем Майбородою Ларисою Василівною 12 квітня 2018року укладено договір поставки №б/н , згідно пункту 1.1 статті 1 "Предмет Договору" Договору, Постачальник зобов`язується передати Покупцю окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, у власність вироби релігійного призначення в асортименті в обумовлені строки, а Покупець зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати Товар на умовах, викладених в даному Договорі та Додаткових умовах до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

Позивач наголошує на тому, що постачальник, відповідно до умов цього Договору, є продавцем окремих партій Товару - п.1.2 статті 1 Договору. Найменування, одиниці виміру, загальна кількість та вартість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у бухгалтерських документах Постачальника - видаткових накладних - відповідно до п.2.1 статті 2 Договору.

Стверджує, що ФОП Нестеренко О.Ю. здійснив поставку виробів релігійного призначення в кількості 51-ї одиниці - ікони в асортименті відповідно до видаткової накладної №856 від 12.04.2018р. на загальну суму 37670,47гривень . Відповідачем протягом 2018-2019років було оплачено 7-ми платежами Позивачу 6500,00 грн. в рахунок оплати отриманого Товару по видатковій накладній №856 від 12.04.2018р., заборгованість по якій після часткової оплати складає 31170,47грн. - станом на 12 липня 2019р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та подав заяву про розподіл судових витрат.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що уклала договір від 12.04.2018 року та по видатковій накладній отримала товар на суму 37670 гривень. Також зазначає, що визнає суму основного боргу в розмірі 30170, 47гривень, однак сплатити не має можливості, так як має наступні боргові зобов`язання: перед бюджетом у розмірі 27239, 45 гривень, про що підтверджує вимога ДПІ від 13.09.2019 року № Ф 10538.17 та Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП Хм 50316253 від 15.10.2019року; кредит «ПриватБанку» в сумі 9729.31 гривень, який підтверджує довідка від 7.10.2019 року; боргові зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія»» Центр Фінансових рішень» в сумі 157096.21 гривень та відсотків за користування, боргові зобов`язання перед ТОВ «Кредит ТУ Ю» в сумі 92512 гривень, що підтверджується кредитним договором № 2771 від 11.07.2018 року; боргові зобов`язання перед ТОВ « Кредит ТУ Ю» в сумі 55000 гривень, що підтверджується кредитним договором № 2396 від 27.02.2019 року; боргові зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» в розмірі 7000гривень у відповідності до договору від 5.06.2019 року № 22904; боргові зобов`язання перед КБ банк «Надра» в розмірі 1 100 000 гривень кредиту . Керуючись ст. 551 ЦК України у попередньому судовому засіданні просила суд в зв`язку із важким матеріальним становищем зменшити розмір пені з 13479 грн. до 100 гривень.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

12.04.2018р. між фізичною особою-підприємцем Нестеренком Олександром Юрійовичем (Постачальник) та Покупцем - фізичною особою - підприємцем Майбородою Ларисою Василівною укладено договір поставки №б/н, згідно пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, у власність вироби релігійного призначення в асортименті в обумовлені строки, а Покупець зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати Товар на умовах, викладених в даному Договорі та Додаткових умовах до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

Постачальник відповідно до умов Договору, є продавцем окремих партій Товару (п.1.2 договору). Найменування, одиниці виміру, загальна кількість та вартість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у бухгалтерських документах Постачальника - видаткових накладних (відповідно до п.2.1 Договору).

Датою поставки (передачі) Товару Постачальника у власність Покупця, є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск Товару (кожної окремої партії Товару) відповідно до п.5.4. договору .

Усі розрахунки, передбачені цим Договором, здійснюються з використанням національної валюти України - гривні, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника, зазначений у реквізитах до даного Договору, або інший рахунок, про який Постачальник своєчасно та письмово повідомив Покупця (п.7.1 договору) .

Оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури Постачальником на оплату замовленої партії Товару, на умовах 100% попередньої оплати за товар (п.7.2. договору) .

Днем оплати Товару вважається день зарахування коштів на рахунок Постачальника (п.7.3. Договору). Товар вважається повністю оплаченим з дня надходження усієї суми коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (п.7.4 договору).

Постачальник зобов`язався постачати товар на умовах договору , а покупець - приймати та оплачувати товар (розділ 8 договору). Договір підписаний представниками сторін .

На виконання умов Договору поставки Позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 37670,47 грн., що підтверджується видатковою накладною №856 від 12.04.2018р., що також не заперечується відповідачем у судовому засіданні.

27.07.2018р. позивач звернувся до відповідача із претензією на суму 41 458,40 грн., у якій просив відповідача у строк до 24.08.2018р. сплатити заборгованість.

Відповідно до довідки позивача відповідач частково сплатив заборгованість у розмірі 6500 грн. , утворивши заборгованість у загальному розмірі 31 170,47 грн.

Оскільки відповідачем не оплачено повністю товар відповідно до умов та у строк передбачений договором, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 12.04.2018р. між фізичною особою-підприємцем Нестеренком Олександром Юрійовичем (Постачальник) та Покупцем - фізичною особою- підприємцем Майбородою Ларисою Василівною укладено договір поставки №б/н , згідно пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, у власність вироби релігійного призначення в асортименті в обумовлені строки, а Покупець зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати Товар на умовах, викладених в даному Договорі та Додаткових умовах до нього, які є невід`ємною частиною Договору.

Сторони передбачили, що оплата товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 7 (семи) банківських днів з дати виставлення рахунку-фактури Постачальником на оплату замовленої партії Товару, на умовах 100% попередньої оплати за товар (п.7.2. договору) . Днем оплати Товару вважається день зарахування коштів на рахунок Постачальника (п.7.3. Договору). Товар вважається повністю оплаченим з дня надходження усієї суми коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (п.7.4 договору).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Аналіз приписів ст. 655 та ч. 1 ст. 697 ЦК дозволяє зробити висновок, що обов`язком продавця є передача товару у власність покупцеві, який, у свою чергу, зобов`язується оплатити товар. Правовідносини купівлі-продажу передбачають перехід права власності на товар від продавця до покупця у момент передачі товару покупцеві; при цьому законодавець дозволяє зберігати товар за продавцем до оплати товару покупцем або до настання інших обставин, про які сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу. Зі змісту пункту 5.6 договору поставки випливає, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання представниками сторін видаткової накладної, що засвідчує факт передачі товару. Отже, сторони спору узгодили перехід права власності на поставлений позивачем товар до відповідача-покупця у момент прийняття ним товару від позивача-постачальника. Перехід права власності вимагає від відповідача подальших дій - він зобов`язаний оплатити вартість поставленого йому товару. Обов`язок відповідача-покупця оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає через закон (ч. 1 ст. 265 ГК, ст. 655, 692, 712 ЦК) і не залежить від факту виставляння позивачем-постачальником рахунка-фактури. Такий висновок узгоджується з правовою позицією ВСУ (постанова ВС від 02.07.19 р.) про те, що невиставляння рахунка-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК і не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК, а відсутність рахунка-фактури не звільняє покупця від обов`язку оплатити поставлений йому товар.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов Договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 37670,47 грн., що підтверджується видатковою накладною №856 від 12.04.2018р., що також не заперечується відповідачем у судовому засіданні. Відповідач частково сплатив заборгованість у розмірі 6500 грн., утворивши заборгованість у загальному розмірі 31 170,47 грн.

При цьому, судом зауважується щодо належності видаткової накладної №856 від 12.04.2018р. як доказу поставки товару, оскільки первинні господарські документи в силу положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підтверджують здійснення господарської операції.

Так, накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст. 205 ЦК України).

Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами, містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до визначень термінів, що міститься в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату здійснення поставки товару, (далі по тексту - Положення) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Таким чином, суд у кожному випадку з врахуванням обставин справи повинен встановлювати факт здійснення такої операції на підставі сукупності зібраних доказів.

Отже, позивач набув права вимоги до відповідача за договором від 12.04.2018р. б/н, оскільки надав належні допустимі та достатні докази поставки товару на суму 37 670,47 грн., натомість відповідачем не доведено факту оплати отриманого товару на зазначену суму. З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 31 170,47 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на зазначене позивач просить стягнути з відповідача 1 147,42 грн. - 3%; інфляційних втрат у розмірі 5 078,40грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних, суд враховує, що зазначені нарахування здійснені правильно, а тому вимоги про стягнення 1 147,42 грн. 3% річних є обґрунтованими.

При здійсненні перевірки поданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань судом зауважується, що позивачем окремі нарахування здійснено двічі на суму заборгованості (за видатковою накладною від 12.04.2018р. № 856 за жовтень 2018р. на суму 34 670,47 грн. та за жовтень на суму 33 689,79 грн., за листопад 2018року на суму 33 689,79 грн. та за листопад 2018року на суму 33 544,15 грн.), що чинним законодавством не передбачено. Так, за підрахунком суду, здійсненим із використанням ІПС "Законодавство", інфляційні нарахування на заборгованість за зобов`язаннями вересень-жовтень 2018р. р. становлять 1259,34 грн. , за зобов`язаннями за листопад 2018р. становлять 457,39 грн. , за зобов`язаннями грудень-січень 2018р. становлять 581,64 грн. , за зобов`язаннями березень-травень 2019р. р. становлять 816,67 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 115,04грн., з огляду на що у стягненні 1963,36 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 13 479,46 грн. пені згідно з поданим розрахунком.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняєтьсячерез шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 9.6. договору сторони передбачили, що у разі порушення встановлених договором строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за поставлений товар за кожен день прострочення, починаючи з наступного після закінчення терміну оплати. Таким чином, нарахування пені за пунктом 9.6. договором не здійснюється протягом всього часу існування заборгованості, а припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (оскільки інше не встановлено законом або договором). Договір між сторонами не містить умови про можливість нарахування пені у строк понад шість місяців.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України право на нарахування пені у кредитора виникає з моменту прострочення виконання зобов`язання.

Розрахунок пені позивачем наведено у позовній заяві за період з 23.04.2018 по 12.07.2019р. (у сукупності за 412 днів).

Належний розрахунок пені з урахуванням умов договору між сторонами та ч. 6 ст. 232 ГК України (за калькулятором програми "Законодавство") є таким: - сума боргу37 670,47грн. (період нарахування з 23.04.2018 по 12.07.2018) пеня становить 2842,31грн.;- сума боргу 37 670,47 грн. (період нарахування з 13.07.2018 по 04.09.2018) пеня становить 1950,61грн.,- сума боргу 34670,47 грн. (період нарахування з 09.10.18 по 01.11.18) пеня становить 820,69 грн., - сума боргу 33670,47 грн. (період нарахування з 02.11.18 по 08.11.18) пеня становить 232,46грн., - сума боргу 32670,47 грн. (період нарахування з 09.11.18 по 24.11.18) пеня становить 515,57 грн. Всього, 6361,64 грн.

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні заявила клопотання зв`язку із важким матеріальним становищем про зменшення розміру пені до 100 гривень, пояснила, що визнає суму основного боргу в розмірі 30170, 47гривень, однак сплатити не має можливості, так як має наступні боргові зобов`язання: перед бюджетом у розмірі 27239, 45 гривень, про що підтверджує вимога ДПІ від 13.09.2019 року № Ф 10538.17 та Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП Хм 50316253 від 15.10.2019року; кредит «ПриватБанку» в сумі 9729.31 гривень, який підтверджує довідка від 7.10.2019 року; боргові зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія»» Центр Фінансових рішень» в сумі 157096.21 гривень та відсотків за користування, боргові зобов`язання перед ТОВ «Кредит ТУ Ю» в сумі 92512 гривень, що підтверджується кредитним договором № 2771 від 11.07.2018 року; боргові зобов`язання перед ТОВ « Кредит ТУ Ю» в сумі 55000 гривень, що підтверджується кредитним договором № 2396 від 27.02.2019 року; боргові зобов`язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» в розмірі 7000гривень у відповідності до договору від 5.06.2019 року № 22904; боргові зобов`язання перед КБ банк «Надра» в розмірі 1 100 000 гривень кредиту .

Разом з тим згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Аналізуючи вищевказане, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

У пункті 7 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)» від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 зазначено, зокрема, що згідно з положеннями ст. 233 ГК України при зменшенні розміру санкцій повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У даному випадку виконання зобов`язання відбулося частково, з огляду на що неустойка значною мірою втратила своє призначення саме як вид забезпечення у зв`язку з частковим виконанням основного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

З огляду на вищезазначене та враховуючи часткове виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару за договором до звернення позивача з позовом до суду, фінансовий стан відповідача , відсутність доказів спричинення збитків позивачу простроченням оплати, стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, які слугують самостійними засобами захисту майнових інтересів та прав позивача, суд вважає за можливе відповідно до ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України зменшити на 50% розмір пені при ухваленні рішення у цій справі (узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 р. у справі №923/1099/17).

Таким чином, з огляду на наведене вище, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3 180,82 грн. (50% від суми, яка підлягає стягненню).

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення 31 170,47 грн. - боргу, 1147,42 грн. 3% річних, 3115,04 грн. інфляційних втрат та 3180,82грн. пені. У позові в частині стягнення 1963,36 грн. інфляційних втрат, 3180,82 грн. пені належить відмовити.

Також позивачем надано суду заяву про розподіл судових витрат, у якій зазначив, що станом на 05 грудня 2019рокустороною Позивача понесено судових витрат у розмірі 7236,04 грн.: 4933,60грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 23.07.2018р. №01/07/2018, розрахунку витраченого часу, який брався до уваги гой розрахунку витрат на надання правничої допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт; - 1921,00грн. - судовий збір за подання позову до суду, - 115,72грн. - компенсація за відрив від звичайних занять позивача, - 115,72грн. - компенсація за відрив від звичайних занять представника позивача, - 150,00грн. - за отримання банківської виписки Позивачем по сплаті заборгованості відповідачем .

Щодо розподілу заявлених позивачем судових витрат у розмірі 4933,60грн. (відповідно до договору про надання правничої допомоги від 23.07.2018р. №01/07/2018) суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України). Натомість, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії: договору про надання правничої допомоги від 23.07.2018р. № 01/07/2018 , укладений між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 . (щодо стягнення заборгованості з фізичної особи - підприємця Майбороди Лариси Василівни), акту прийому-передачі наданих послуг від 12.07.2019р. на суму 4933,60 грн., видаткового касового ордеру ФОП Нестеренко О.Ю. від 12.07.2019р. про видачу Вдовиченко А.В. 4933,60 грн. на підставі договору. Жодних інших доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу учасниками справи не надано, з чого суд приходить до висновку про необґрунтованість покладення на відповідача витрат на правову допомогу фізичної особи ОСОБА_1 розмірі 4933,60 грн.

Щодо розподілу заявлених позивачем судових витрат у розмірі 115,72грн. - компенсація за відрив від звичайних занять позивача, 115,72грн. - компенсація за відрив від звичайних занять представника позивача, суд враховує, що пп. 2, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 155 (на яку посилається позивач) внесено зміни до постанови № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" унормовано лише компенсацію судових витрат у цивільних та адміністративних справах за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення. Тому суд приходить до висновку про необґрунтованість покладення на відповідача 115,72грн. компенсації за відрив від звичайних занять позивача, 115,72грн. - компенсації за відрив від звичайних занять представника позивача.

Щодо розподілу заявлених позивачем судових витрат у розмірі 150,00грн. - за отримання банківської виписки Позивачем по сплаті заборгованості відповідачем, суд враховує , що відповідно до ст. 128 ГПК України , особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Оскільки позивачем надано банківську виписку позивача по сплаті заборгованості відповідачем користуючись своїми процесуальними правами у добровільному порядку , у позивача відсутнє право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу.

Судові витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом з огляду на зміст означеної норми ГПК України враховується, що, незважаючи на зменшення судом розміру пені, судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача без урахування такого зменшення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи - підприємця Нестеренко Олександра Юрійовича, с.Устимівка Васильківського району Київської області до фізичної особи - підприємця Майбороди Лариси Василівни, м. Хмельницький про стягнення 50 875,75 грн. задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Майбороди Лариси Василівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Нестеренко Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 31 170,47 грн. (тридцять одну тисячу сто сімдесят гривень 47 коп.) - боргу, 1147,42 грн. (одну тисячу сто сорок сім гривень 42 коп.) 3% річних, 3 115,04 грн. (три тисячі сто п`ятнадцять гривень 04 коп.) інфляційних втрат, 3180,82грн. (три тисячі сто вісімдесят гривень 82 коп.) пені, 1578,11 грн. (одну тисячу п`ятсот сімдесят вісім гривень 11 коп.) витрат про оплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.12. 2019 року.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи,

2 - позивач ФОП Нестеренко Олександр Юрійович ( АДРЕСА_2 ).

3-5 відповідач ФОП Майборода Лариса Василівна

( АДРЕСА_1 ) та

(Львівське АДРЕСА_3 ) та

( АДРЕСА_4 ).

Всім рекомендованим листом з пов. про вручення.