УХВАЛА

м. Київ

12.12.2019Справа № 910/14457/19

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши за участю секретаря судового засідання Мазура В.М. у відкритому судовому засіданні

справу № 910/14457/19

за позовом Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК"

про визнання частково недійсним кредитного договору

За участю представників сторін:

від позивача: Саєнко Ю.М., довіреність б/н від 05.08.2019;

від відповідача: Кузовлев Р.В., довіреність № 011146/19 від 28.10.2019.

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання частково недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що застосування комісій та пені на підставі п. 6.1. укладеного між сторонами Кредитного договору № 252-СВ від 04 березня 2004 року та додаткових угод до нього не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки комісія за невидані кредитні кошти та компенсацію витрат банку взагалі не належить до сфери застосування як фінансових послуг у розумінні статті 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/14457/19 та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.11.2019.

14.11.2019 через загальний відділ господарського суду від представника АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, яка мотивована тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва розглядалася справа № 910/4769/19 (суддя Спичак О.М.) за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсним кредитного договору № 252-СВ від 04 березня 2004 року. 23.07.2019 у вказаній справі прийнято рішення, яким в позові відмовлено. При цьому, суд, відмовляючи у позові в названій справі, надав оцінку всім умовам кредитного договору та дійшов висновку про їх дійсність. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2019 у справі №910/4769/19 залишено без змін. Також, у даній заяві представник АТ «Альфа-Банк» зазначив, що відповідач - АТ «Укрсоцбанк», є припиненим шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», до якого перейшли усе майно, права та обов`язки АТ «Укрсоцбанк».

20.11.2019 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі.

В підготовче засідання 21.11.2019 представники позивача та відповідача не з`явились.

Натомість, у підготовче засідання з`явився представник АТ «Альфа-Банк», який зазначив про правонаступництво АТ «Альфа-Банк» прав та обов`язки АТ «Укрсоцбанк» і просив закрити провадження у справі.

З огляду на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів щодо припинення АТ «Укрсоцбанк», як юридичної особи шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», а також неявку представника позивача в судове засідання, суд відклав підготовче засідання у справі на 05.12.2019, а також відклав вирішення питань: щодо правонаступництва АТ «Альфа-Банк» прав і обов`язки АТ «Укрсоцбанк» та щодо розгляду заяви представника АТ «Альфа-Банк» про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

22.11.2019 через загальний відділ господарського суду від представника АТ «Альфа-Банк» надійшли заява про заміну сторони у справі її правонаступником та заперечення проти вирішення спору в господарському суді. Вказані заперечення мотивовані тим, що позивач та відповідач уклали Додаткову угоду від 30.09.2016 № 48 до кредитного договору, пунктом 10 якої погодили, що будь-які спори, що виникають з договору, або у зв`язку з ним, а також будь-які спори щодо дійсності Договору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким сторони ознайомились. Таким чином, підписавши Додаткову угоду до кредитного договору від 30.09.2016 №48, в якій міститься третейське застереження, сторони договору погодили, що розгляд усіх спорів, розбіжностей, або вимог, що виникають за Договором, відбувається у визначеному ними третейському суді за його правилами (регламентом). Крім того, у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/16132/18 за позовом АТ «Укрсоцбанк до Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі №910/16132/18 позовну заяву Банку залишено без розгляду саме відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України (дана ухвала набрала законної сили), а відтак, на думку Банку, позивач самостійно вже визначив свою позицію щодо суду, який має розглядати такі справи.

Присутній у підготовчому засіданні 05.12.2019 представник позивача не заперечував щодо здійснення процесуального правонаступництва відносно відповідача; заперечив щодо задоволення заяви представника АТ «Альфа-Банк» про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, посилаючись на те, що предмет і підстави позову у справах № 910/4769/19 та № 910/14457/19 є різними, а також просив надати час ознайомитись з запереченнями представника АТ «Альфа-Банк» проти вирішення спору в господарському суді, які на адресу позивача не надходили.

Представник АТ «Альфа-Банк» підтримав усі раніше подані заяви.

Приписами ст. 52 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи доказів, 24.10.2019 Правлінням Національного банку України було прийнято рішення № 799-рш, яким відкликано банківську ліцензію та виключено АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків, а також визначено правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, суд на підставі ст. 52 ГПК України вважає за необхідне замінити відповідача у справі - Акціонерне товариства «Укрсоцбанк» його правонаступником - Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Також, суд, розглянувши заяву представника АТ «Альфа-Банк» про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, відмовив у її задоволенні, оскільки предмети та підстави позову у справах № 910/4769/19 та № 910/14457/19 не є тотожними, а питання дійсності п. 6.1. укладеного між сторонами Кредитного договору №252-СВ від 04 березня 2004 року у справі № 910/4769/19 взагалі не досліджувалось, що виключає можливість застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Водночас, суд задовольнив усне клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з необхідністю ознайомитись з запереченнями відповідача проти вирішення спору в господарському суді.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України, в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 12.12.2019.

12.12.2019 до початку судового засідання через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача щодо залишення позову без розгляду.

Присутній у судовому засіданні 12.12.2019 представник позивача заперечив проти залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що в третейських судах не можуть розглядатись справи про визнання договорів недійсними, посилаючись на Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009.

Представник відповідача просив позов залишити без розгляду ні підставі пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами по справі докази, вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Частиною 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що спір який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями ст. 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" закріплено види та форму третейської угоди та відповідно встановлено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про третейські суди" сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода. У постійно діючих третейських судах призначення чи обрання третейських суддів здійснюється із затвердженого відповідно до ст. 8 цього Закону списку третейських суддів, який за регламентом цього постійно діючого третейського суду може мати обов`язковий чи рекомендаційний характер.

Отже, судом встановлено, що сторони, укладаючи Додаткову угоду № 48 від 30.09.2016 до кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2014, а саме п. 10 додаткової угоди погодили третейську угоду у вигляді третейського застереження, якою в свою чергу закріпили той факт, що у разі наявності між позивачем та відповідачем спорів з приводу виконання (невиконання) умов кредитного договору останні підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадськості організації "Союз інвесторів України" згідно з регламентом (положенням) зазначеного третейського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про третейські суди" якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід`ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Суд зазначає, що дана додаткова угода, яка містить третейське застереження, підписана повноважними представниками сторін та скріплена відповідними печатками товариств, а тому остання є дійсною, оскільки відповідає внутрішній волі позивача та відповідача, при цьому, доказів зворотного сторонами по справі надано не було.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що докази недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання угоди позивача про передачу даного спору на вирішення третейського суду в матеріалах справи відсутні, а відтак, зазначені обставини Господарським судом міста Києва не встановлено.

При цьому, як вбачається із самого третейського застереження, сторонами зазначено назву конкретного третейського суду - Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадськості організації "Союз інвесторів України", що у свою чергу виключає можливість фіктивності такої угоди між сторонами, а навпаки вбачається спрямоване на чинність та виконуваність останньої, а відтак, й на дійсність самого третейського застереження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Також суд, вважає за доцільне зазначити, що предмет спору по даній справі, а саме, визнання недійсним п. 6.1. укладеного між сторонами Кредитного договору № 252-СВ від 04 березня 2004 року, жодним чином не впливає на неможливість передання останнього на розгляд до третейського суду, оскільки, ст. 6 Закону України "Про третейські суди" не містить жодних застережень щодо розгляду спорів, які виникають з приводу кредитних правовідносин, навіть якщо предметом спору є недійсність окремих положень договору або договору в цілому.

Стосовно посилань позивача на Узагальнення практики Верховного Суду України щодо застосування судами Закону України «Про третейські суди» від 11.02.2009, то вказані рекомендації були здійснені Верховним Судом України на підставі попередньої редакції Закону України «Про третейські суди» та без урахування змін, які були внесені, зокрема, до статті 6 вказаного Закону.

Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення у справі №910/4769/19, оскільки, як вбачається з вказаного рішення, під час розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень проти розгляду справи в господарському суді. При цьому, положеннями п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості суду самостійно залишити позов без розгляду, у зв`язку з наявністю третейського застереження в договорі, на підставі якого ґрунтуються позовні вимоги сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи бажають сторони укласти мирову угоду, передати справу на розгляд третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З огляду на викладене вище, враховуючи пояснення представників сторін, заперечення відповідача щодо розгляду справи у господарському суді та чинність третейського застереження між сторонами, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 4 ч. 1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 185 (п. 1 ч. 1), 226 (п. 7 ч. 1), 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання п. 6.1. укладеного між сторонами Кредитного договору № 252-СВ від 04 березня 2004 року залишити без розгляду.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 17.12.2019.

Суддя А.І. Привалов