ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2019 р. Справа№ 910/17179/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Реуцька Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Конопля А.М., ордер серія АІ № 1014765 від 02.12.19

від відповідача: Федоренко М.В., ордер серія КВ № 806231 від 16.09.19

розглянувши апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" та державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. (повний текст складено 26.04.2019 р.)

у справі № 910/17179/18 (суддя - Удалова О.Г.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

до державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про відшкодування збитків у розмірі 6 438 650,25 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про відшкодування збитків у розмірі 6 438 650,25 грн. (з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.02.2019 р.; а.с. 2-20 том 6).

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. у справі № 910/17179/18 відмовлено у задоволенні позову.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач може бути звільнений від сплати канального збору за умови відповідності його суден вимогам, встановленим п. 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори". Водночас заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти не є збитками в розумінні статтей 224, 225 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки сплата канального збору, в тих випадках коли наявні умови для звільнення від його сплати, за певних визначених законом умов, є обов`язковим платежем, тобто ці кошти мають іншу правову природу та не підлягають відшкодуванню як збитки.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. у справі № 910/17179/18 та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки преюдиційним для даної справи обставинам, які викладені у постанові Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 р. по справі № 826/23214/15. Окрім цього, скаржник посилався на наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення як необхідної підстави для стягнення збитків з відповідача у заявленому розмірі.

Також, не погодившись з вказаним судовим рішенням, державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. у справі № 910/17179/18 змінити у мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін.

На думку апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано норми Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори" (далі - Порядок), оскільки судна позивача, які здійснювали перевезення між портами України та іноземними портами, не мають права на пільги по сплаті канального збору у зв`язку з тим, що пільги згідно п. 3.5 розділу ІІІ вказаного Порядку поширюються лише на судна, які здійснюють каботажне плавання (перевезення). При цьому, висновок суду, що плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України означає фактичний рух судна судноплавним внутрішнім водним шляхом без будь-якої прив`язки до порту відправлення чи призначення, суперечить нормативним правовим актам України та міждународним актам.

Відповідач стверджував про передчасність висновків суду щодо можливості звільнення від сплати канального збору позивача, оскільки не було досліджено наявності таких підстав та відповідності суден позивача зазначеним в Порядку критеріям.

В порушення норм процесуального права скаржник посилався на не вирішення питання розподілу судових витрат на правову допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом цієї справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю., поновлено приватному акціонерному товариству "Судноплавна компанія "Укррічфлот" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення; відкрито апеляційне провадження; об`єднано апеляційні скарги в одне провадження; зупинено дію оскаржуваного рішення; призначено розгляд справи на 16.07.2019 р.

19.06.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу відповідача.

16.07.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пашкіна С.А., Пономаренко Є.Ю., розгляд справи відкладено на 17.09.2019 р.

17.09.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо підстав звільнення від сплати канального збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2019 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю., розгляд справи відкладено на 15.10.2019 р.

11.10.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2019 р. розгляд справи відкладено на 05.11.2019 р.

05.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи на вирішення якої поставити питання: чи вірно визначались та розраховувались відповідачем суми канального збору за період з вересня 2015 року по травень 2016 року у сумі 6 438 650,25 грн., який економічний механізм (метод, спосіб проведення) повинен застосовуватись під час визначення платежу, його повернення (канального збору), як платежу, а також повернення помилково сплачених коштів або надлишково сплачених грошових коштів у зазначеній сумі та в зазначений період. Заявник також просив зупинити провадження у справі до отримання висновку експертної установи.

За розглядом заявленого позивачем клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи судом відмовлено у його задоволенні, оскільки питання щодо визначення правильності нарахування відповідачем суми канального збору, враховуючи що матеріали справи не містять суперечливих доказів, може бути вирішено судом самостійно, а інше питання, щодо з`ясування якого позивачем заявляється про необхідність призначення у справі судової експертизи є правовим, тому виходячи з предмету та підстав заявленого позову, для вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях в економічній сфері.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019 р. оголошено перерву до 11.11.2019 р.

11.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

11.11.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про відвід колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 р. визнано заяву приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" необґрунтованою; провадження у справі № 910/17179/18 зупинено, а справу передано для вирішення питання про відвід суддів у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2019 р., у складі колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О., відмовлено в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про відвід колегії суддів; матеріали справи повернуто колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2019 р. поновлено провадження та призначено справу до розгляду на 02.12.2019 р.

02.12.2019 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення щодо нормативного обґрунтування вимог.

В судовому засіданні 02.12.2019 р. позивач просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідач просив задовольнити його апеляційну скаргу, змінити мотивувальну частину рішення, в іншій частині рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (попередня назва - публічне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укррічфлот") є власником наступних суден:

"Иван Сергиенко" (ІМО 7942128) класифікаційне свідоцтво № 104-1-02608-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 12.01.2001 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) PF № 01712;

"Володимир Шарков" (ІМО 8844062) класифікаційне свідоцтво № 104-1-08213-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 26.05.2004 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА № 04165;

"Олтениця" (ІМО 8888874) класифікаційне свідоцтво № 104-1-08890-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 05.08.2015 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000825;

"Славутич-18" класифікаційне свідоцтво № 104-1-06455-13, міжнародне обмірне свідоцтво від 03.04.2008 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РF № 00168;

"Семен Руднев" (ІМО 8033912) класифікаційне свідоцтво № 104-1-09309-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 26.05.2001 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 001006;

"Василий Боженко" (ІМО 8223999) класифікаційне свідоцтво № 104-1-09957-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 24.05.2000 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 00829;

"Николай Кузнецов" (ІМО 8036110) класифікаційні свідоцтва № 104-1-02443-15, № 104-1-12944-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 27.11.2013 р., свідоцтва про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 002784, КВ № 000852;

"Могучий" класифікаційне свідоцтво № 104-1-00222-15, обмірне свідоцтво від 27.04.2005 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000795;

"Днепровец-3" класифікаційне свідоцтво № 108-1-06417-13, міжнародне обмірне свідоцтво від 09.11.2007 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА № 05000;

"Мартин Лацис" (ІМО 8038223) класифікаційне свідоцтво № 104-1-04257-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 22.06.2001 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000809;

"Днепровец-2" класифікаційне свідоцтво № 108-1-06950-13, мірильне свідоцтво від 26.08.2003 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА № 05020;

"Борислав" класифікаційне свідоцтво № 104-1-02613-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 08.09.2006 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000972;

"Афанасий Матюшенко" (ІМО 8227783) класифікаційне свідоцтво № 104-1-00386-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 16.01.2014 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 002793;

"Орель-5" (ІМО 8853594) класифікаційне свідоцтво № 312-00893-16, міжнародне обмірне свідоцтво від 17.02.2015 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000861;

"Орель-3" (ІМО 8853582) класифікаційне свідоцтво № 312-09070-16, міжнародне обмірне свідоцтво від 05.10.2015 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000830;

"Орель-2" (ІМО 8849610) класифікаційне свідоцтво № 104-1-11717-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 23.12.2014 р., свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ № 000866 (далі - судна; а.с. 53-187 том 4).

Як зазначено позивачем, виконуючи договірні зобов`язання перед контрагентами, він здійснював перевезення вантажів вищевказаними суднами, у зв`язку з чим використовував портову інфраструктуру морських торговельних портів України, зокрема, здійснював прохід Бузько-Дніпровсько-Лиманським (БДЛК) та Херсонським морським каналами (ХМК).

Для обслуговування суден та оформлення необхідних документів позивачем укладено наступні агентські договори:

16.12.2015 р. між публічним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (судновласник) та приватним підприємством морське агентство "Флот-Сервіс" (агент) укладено договір агентування № 1199 (а.с. 188-190 том 4), яким врегульовано відносини сторін, пов`язані з питаннями морського обслуговування суден судновласника, як власних, так і зафрахтованих, включаючи будь-які чартери про фрахтування суден при їх заходженні в морському торгівельному порту Миколаїв або Миколаївському річковому порту.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 договору судновласник визначив агента в порту згідно з правилами і звичаями порту та доручив агенту діяти від імені, за дорученням та за рахунок судновласника на підставі повноважень, отриманих від судновласника за даним договором та письмовими номінаціями.

Пунктами 2.1, 5.2 договору визначено, що згідно інформації судновласника агент розраховує проформу дисбурсментських рахунків за дійсними тарифами в порту, а судновласник здійснює 100 % перерахування портових зборів згідно статті 22 Закону України "Про морські порти України" до прибуття судна в порт або під час знаходження судна у порту на підставі дисбурсментського рахунку отриманого від агента.

02.03.2015 р. та 19.02.2016 р. між публічним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (судновласник) та товариством з обмеженою відповідальністю "СКЛ" (агент) укладені договори про надання послуг з морського агентування №№ 02/03, 1902 (а.с. 191-202 том 4), в межах яких агент, діючи від імені, за дорученням та за рахунок судновласника зобов`язувався надавати послуги щодо організації обробки і обслуговування суден закордонного та каботажного плавання судновласника, при їх заходах в акваторію Херсонського морського порту, проходження по Бузько-Дніпровсько-Лиманському, Херсонському морському каналам, а судновласник зобов`язувався прийняти надані агентом послуги, виплатити йому винагороду, а також відшкодувати усі витрати, понесені агентом у зв`язку з виконанням зобов`язань, прийнятих на себе згідно цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договорів агент зобов`язаний на підставі письмових доручень (заявок) судновласника, організовувати обслуговування і виконання всіх формальностей щодо суден останнього, зокрема, здійснювати розрахунок сум витрат, пов`язаних з обслуговуванням суден судновласника в морських портах, передбачених цим договором, включати ці витрати в дисбурсментські рахунки (попередні та фінальні) та надавати вищезазначені рахунки для сплати судновласнику по кожному судно заходу в строки та в порядку, передбаченим договором.

Пунктом 4.2 договорів передбачено, що агент по факту отримання від судновласника письмового доручення (заявки) щодо надання послуг суднам в порту складає проформу дисбурсментського рахунку з урахуванням агентської винагороди, а також попередніх (запланованих) витрат для оплати послуг третіх осіб, а судновласник здійснює 100 % перерахування коштів за проформою дисбурсментського рахунку агента у строки, що дозволяють агенту здійснити платіж порту з находженням коштів на рахунок останнього від агента до відходу судна.

Відповідачем виставлялись судновласнику (через агентів) рахунки на оплату, які, зокрема, містили канальний збір за проходження його суден каналами. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки судна відповідали всім умовам для звільнення від сплати канального збору, які визначені в Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори", однак з метою належного виконання зобов`язань перед контрагентами та недопущення простою суден, що призвело б до настання збитків, судновласником сплачено порту виставлені рахунки у повному обсязі.

Так, судновласником через своїх агентів - приватне підприємство морське агентство "Флот-Сервіс" та товариство з обмеженою відповідальністю "СКЛ" оплачено на користь відповідача канальний збір на суму 6 438 650,25 грн., нарахований Херсонською філією, Миколаївською філією та філією "Дельта-Лоцман" державного підприємства "Адміністрація морських портів України" за період з вересня 2015 року по травень 2016 року.

Не погоджуючись зі сплатою канального збору, вважаючи нарахування протиправними, позивач у грудні 2015 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 р. по справі № 826/23214/15 (К/800/19989/16) за позовом публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" до державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про визнання протиправними дій та стягнення коштів, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 р., прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги: визнано протиправними дії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" щодо нарахування канального збору з суден закордонного плавання "Орель-2", "Володимир Шарков", "Олтеница", "Иван Сергиенко", " Николай Кузнецов ", "Василий Боженко ", " Афанасий Матюшенко ", "Мартын Лацис", "Борислав"; зобов`язано відповідача повернути публічному акціонерному товариству "Судноплавна компанія "Укррічфлот" протиправно сплачений канальний збір у розмірі 407 932,13 грн. товариством з обмеженою відповідальністю "СКЛ" (агентом) по рахункам № 286 від 07.09.2015 р., № 250 від 10.09.2015 р., № 291 від 12.09.2015 р., № 292 від 13.09.2015 р., № 290 від 14.09.2015 р., № 299 від 18.09.2015 р., № 304 від 21.09.2015 р., № 301 від 21.09.2015 р., № 318 від 23.09.2015 р., № 320 від 27.09.2015 р., № 305 від 01.10.2015 р., № 333 від 02.10.2015 р., № 319 від 02.10.2015 р., № 324 від 03.10.2015 р., № 348 від 10.10.2015 р., № 346 від 13.10.2015 р., № 325 від 13.10.2015 р., № 347 від 17.10.2015 р., № 349 від 22.10.2015 р., № 370 від 26.10.2015 р., № 362 від 27.10.2015 р., № 385 від 29.10.2015 р., за договором про надання послуг з морського агентування № 02/03 від 02.03.2015 р. (а.с. 203-208 том 4).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 826/23214/15 (провадження № 11-132за18) відмовлено в задоволенні заяви Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про перегляд вище вказаної постанови Вищого адміністративного суду України (а.с. 209-213 том 4).

04.12.2018 р., 22.12.2018 р., 05.02.2019 р. позивач звертався до відповідача з претензіями №№ 08-1-1-03/122, 08-1-1-03/129 про відшкодування збитків (майнової шкоди) завданих внаслідок сплати канального збору, в яких вимагав у триденний строк з дати отримання в добровільному порядку перерахувати на рахунок товариства протиправно отримані грошові кошти, в якості оплати канального збору (а.с. 214-218 том 4; а.с. 102-106 том 5; а.с. 116-120 том 8).

З огляду на невиконання відповідачем постанови Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 р. по справі № 826/23214/15 (К/800/19989/16) в частині повернення сплаченого позивачем канального збору у розмірі 407 932,13 грн., а також здійснених платежів у наступні періоди за судна, які відповідають умовам для звільнення від їх сплати, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Предметом спору у даній справі є відшкодування відповідачем 6 438 650,25 грн. збитків, які поніс позивач усупереч п. 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори" з вересня 2015 року по травень 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач може бути звільнений від сплати канального збору за умови відповідності його суден вимогам, встановленим п. 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори". Водночас заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти не є збитками в розумінні статей 224, 225 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки сплата канального збору, в тих випадках коли наявні умови для звільнення від його сплати, за певних визначених законом умов, є обов`язковим платежем, тобто ці кошти мають іншу правову природу та не підлягають відшкодуванню як збитки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Процедура справляння портових зборів та розміри ставок портових зборів в Україні встановлені Порядком справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України № 316 від 27.05.2013 р. "Про портові збори" (далі - Порядок).

За приписами п. 1.2 Порядку згідно з частинами 3-5 статті 22 Закону України "Про морські порти України" портові збори сплачуються адміністрації морських портів України.

Відповідно до ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов`язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Згідно ст. 22 Закону України "Про морські порти України" у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом. Канальний збір справляється на користь власника каналу.

Відповідно до п. 1.3 Порядку портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

За умовами пункту 1.4 Порядку сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.

Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що канальний збір за проходження суден каналом Дунай - Чорне море на баровій частині гирла Новостамбульське (Бистре), Бузько-Дніпровсько-Лиманським каналом (далі - БДЛК), Херсонським морським каналом (далі - ХМК), Керч-Єнікальським каналом (далі - КЄК) справляється на користь суб`єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу І цього Порядку.

Нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об`єму судна (за 1 куб. м об`єму судна) за ставками, наведеними в додатку 3 до цього Порядку (п. 3.2 Порядку).

Відповідно до п. 3.3 Порядку нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження підхідного каналу судном в один кінець і кожне проходження підхідного каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об`єму судна за ставками, наведеними в додатку 4 до цього Порядку.

За приписами п. 3.4 Порядку судно, яке здійснює перехід між морськими портами (морськими терміналами), що розташовані на БДЛК, канальний збір за прохід по БДЛК сплачує на користь суб`єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставкою, що дорівнює різниці між розмірами ставок, установленими для відповідних ділянок БДЛК (додаток 3). За проходження БДЛК і ХМК без заходження в зазначені морські порти (морські термінали) канальний збір справляється на користь суб`єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставками, які встановлені згідно з додатком 3 до цього Порядку, за прохід БДЛК 1 - 12 колін та морського порту Херсон (прохід БДЛК і ХМК) відповідно.

Додатком 3 та Додатком 4 до Порядку визначено, що ставки канального збору, як і ставки інших видів портових зборів, залежить від того, знаходиться судно в "каботажному плаванні" чи "закордонному плаванні".

Таким чином, канальний збір нараховується щодо суден, які перебувають як в "каботажному плаванні" (між портами України), так і "закордонному плаванні" (прибувають на територію України або вибувають за її межі), і підставою для нарахування канального збору є саме факт проходження судна каналом або підхідним каналом.

Абз. 2 пункту 3.5 Порядку , в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Розділу ІІІ Канальний збір визначено перелік ознак, за якими судна звільняються від сплати цього збору, а саме: судна, які згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України внутрішніми водними шляхами в межах території України та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання.

Враховуючи наведе, від сплати канального збору звільняються судна, що одночасно відповідають наступним ознакам:

- згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри;

- здійснюють плавання під Державним Прапором України

- здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України;

- віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання.

При цьому здійснення "каботажного плавання" або "закордонного плавання" судном до переліку підстав згідно п. 3.5 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, прямо не віднесено, що спростовує твердження відповідача про звільнення від сплати канального збору лише суден, які здійснюють каботажне плавання.

Кодекс торгівельного мореплавства України визначає, зокрема, такі види морських перевезень - каботажне та міжнародне.

Так, відповідно до положень ст. 131 Кодексу торгівельного мореплавства України каботажні перевезення - це перевезення між портами України, які здійснюються суднами, що плавають під Державним прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту.

У свою чергу, міжнародні перевезення - це перевезення між портами України й іноземними портами, які можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором (ст. 132 Кодексу торгівельного мореплавства України).

Згідно з ч. 1 ст. 133 Кодексу торгівельного мореплавства України за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Отже, головною ознакою для визначення виду перевезення є саме порт відправлення та порт призначення, які визначаються в договорі морського перевезення та перевізному документі.

Пунктом 3.5 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розташування портів відправлення та призначення в якості умови для застосування пільги щодо сплати канального збору не зазначено.

У той же час, однією з умов для отримання судном такої пільги є здійснення плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України.

Канали та підхідні канали згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 64 від 12.06.1996 р. "Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних" відносяться до судноплавних внутрішніх водних шляхів України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про морські порти України" судноплавний канал - це гідротехнічна споруда, природний або штучний водний шлях для безпечного підходу суден до портів, для проходу суден або для сполучення окремих водних басейнів.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Водного кодексу України річки, озера, водосховища, канали, інші водойми, а також внутрішні морські води та територіальне море є внутрішніми водними шляхами загального користування, за винятком випадків, коли відповідно до законодавства України їх використання з цією метою повністю чи частково заборонено.

Таким чином, канали є судноплавними внутрішніми водними шляхами загального користування, що знаходяться в межах території України, а отже плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України означає фактичний рух судна судноплавним внутрішнім водним шляхом без будь-якої прив`язки до порту відправлення чи призначення, у свою чергу, поняття "каботажне перевезення" та "плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України" не є тотожними поняттями.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 р. по справі № 826/23214/15 (К/800/19989/16).

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач може бути звільнений від сплати канального збору за умови відповідності його суден вимогам, встановленим п. 3.5 Порядку.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що судна "Иван Сергиенко", "Володимир Шарков", "Олтениця", "Славутич-18", "Семен Руднев", "Василий Боженко", "Николай Кузнецов", "Могучий", "Днепровец-3", "Мартин Лацис", "Днепровец-2", "Борислав", "Афанасий Матюшенко", "Орель-5", "Орель-3", "Орель-2", з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України, віднесені до суден внутрішнього або змішаного плавання, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що судна позивача здійснювали плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України без будь-якої прив`язки до порту відправлення чи призначення, тобто не здійснювали каботажні або міжнародні перевезення/плавання.

Так, позивачем заявлені до стягнення з відповідача 6 438 650,25 грн. збитків на підставі частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України та статті 226 Господарського кодексу України пов`язані зі сплатою канального збору за період з вересня 2015 року по травень 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають з правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 р. по справі № 3-18гс15).

Таким чином, указана стаття розповсюджується на випадки відшкодування недоговірної шкоди.

Водночас, позивач посилався на укладений в особі представника - морського агента з відповідачем, договір щодо заходу суден до морських портів, на підставі якого виставлялись та сплачувались судновласником рахунки по портовим зборам. Проте, до матеріалів справи такий договір (договори) не був долучений.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Приписами частини 1 статті 226 Господарського кодексу визначено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.

Враховуючи наведене, канальний збір, в тих випадках коли наявні умови для звільнення від його сплати, передбачені п. 3.5 Порядку, є обов`язковим платежем та не підпадає під визначення збитки, оскільки не є витратами, зробленими управненою стороною для відновлення свого порушеного права, додатковими витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесеними стороною, яка зазнала збитків, вартістю втраченого, пошкодженого або знищеного майна особи, не одержаним прибутком (втраченою вигодою), ані моральною шкодою.

За умови наявності підстав для звільнення судновласника від сплати канального збору, сплачений ним канальний збір може бути повернутий платнику у разі договірних правовідносин, як надмірно сплачені грошові кошти або у разі деліктних правовідносин, як грошові кошти, сплачені без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом; оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Тож апеляційний суд вважає, що позивачем при заявлені до суду невірно було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки грошові кошти у розмірі 6 438 650,25 грн. не є збитками, а мають іншу правову природу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності в частині стягнення 1 638 925,69 грн. за період з вересня 2015 року по 20 грудня 2015 року, у зв`язку із зверненням позивача до суду 20.12.2018 р. (а.с. 189-190 том 5), слід зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог по суті відсутні, то позовна давність не застосовується.

Відхиляючи твердження відповідача стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з невирішенням питання розподілу судових витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що в силу статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд не позбавлений можливості ухвалити додаткове рішення якщо не було вирішено питання про судові витрати. Окрім того це не може бути підставою для скасування або зміни рішення, яке прийняте з повним з`ясування обставин справи і вірне по суті (ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апелянтів правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" на рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. у справі № 910/17179/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2019 р. у справі № 910/17179/18 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/17179/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.12.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко