ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.2019 м. Ужгород Справа № 907/362/19

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ (далі позивач, банк)

до фізичної особипідприємця Халус Василя Васильовича, с. Біласовиця, Воловецький район Закарпатської області (далі відповідач, ФОП Халус)

про стягнення 92644,18 грн.,

представники:

позивача - не з`явився

відповідача Повідайчик О.І., адвокат

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми 92644,18 грн. як кредитної заборгованості.

Сторони повідомлені судом про дату, час та місце розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.,

Позивач клопотав про розгляд справи без виклику сторін та не забезпечив участі свого представника у судовому розгляді справи.

Відповідач письмовим відзивом та усними поясненнями представника у судовому засіданні проти позову заперечив. Так, зокрема, вважає, що відповідач звернувся до позивача виключно за отриманням банківських послуг, а саме - відкриття поточного рахунку в національній валюті; заява про відкриття поточного рахунку, яку підписав відповідач не містила суми бажаного кредиту (кредитного ліміту) чи встановлення кредитного ліміту. Відповідач стверджує, що позивач не може стягнути спірну суму як заборгованість за кредитом, так як у даній справі відсутні ознаки кредитного договору, наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають кредитний договір, сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач, вважає, що неможливо зробити висновків про момент укладення кредитного договору як такого, не можна визначити із належною точністю і певністю момент та підставу виникнення спірних правовідносин, ані самого факту надання коштів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника процесу у ході судового розгляду, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

16.06.15 ФОП Халус підписав заяву на відкриття рахунку та заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг (заява), за змістом якої просив банк про відкриття поточного рахунку, зазначивши валюту такого гривня та євро. Заява відповідача, згідно зазначеного в її тексті, разом з Умовами та правил надання банківських послуг і Тарифами банку (Умови та правила) складають договір банківського обслуговування

Згідно інформації наведеної у заяві у частині, що заповнюється банком, відповідачу відкрито два поточні рахунки у валюті гривня та євро, а також картковий рахунок у валюті - гривня

Позивач стверджує, що відповідачу з 30.08.17 був встановлений кредитний ліміт на поточний гривневий рахунок в електронному вигляді через засоби електронного зв`язку, який станом на 15.06.18 становив суму 110000,00 грн.; відповідач не повернув кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатив в повному обсязі проценти за користування кредитом, тому станом на 20.05.19 заборгованість його становить загальну суму 162531,65 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом - 92644,18 грн., заборгованість за процентами - 34911,36 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 34976,11 грн.

Разом з тим, зі змісту заяви відповідача не вбачається і позивачем не надано суду інших документів, які би підтверджували, що відповідач узгоджував встановлення банком для нього кредитного ліміту та який кредитний ліміт банком було встановлено відповідачу. Долучена до матеріалів справи довідка банку від 5.06.19 не може слугувати доказом встановлення банком у визначеному порядку кредитного ліміту відповідачеві у зазначені в ній дати у період з 30.08.17 по 15.06.18.

Банком не надано доказів повідомлення у будь-який спосіб відповідача про встановлення йому кредитного ліміту у розмірах зазначених у довідці.

До матеріалів справи не долучено доказів узгодження сторонами всіх істотних умов кредитного договору, якими за змістом ч. 2 ст. 345 ГК України, зокрема, є сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, відповідальність сторін; доказів введення в дію Умов та правил та аутентичності поданого суду витягу з Умов та правил з розміщеними на сайті банку у день відкриття рахунку.

У заяві відповідача про відкриття рахунку не зазначена процентна ставка, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань та визначення її розміру.

Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги до відповідача лише в частині заборгованості за кредитом, тим не менше у тексті позовної заяви зазначає про наявність заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом, нарахованій пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких приписів закону.

Правочин за приписами ст. 207 ЦК України вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги надає розрахунок заборгованості та посилається на Тарифи банку, Умови та правила, що розміщені на сайті банку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про відкриття рахунку та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування

Крім того, суд приймає до уваги, що як наведено вище, відповідач, заповнивши заяву від 16.06.15, погодився, що така разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір банківського обслуговування.

Тобто, спірні правовідносини між банком та відповідачем з огляду на їх документальне оформлення є не кредитними правовідносинами, а правовідносинами, що стосуються відкриття та закриття банківського рахунка, пов`язані із здійсненням банком розрахунково-касового обслуговування відповідача, що регулюються приписами Цивільного кодексу України наведеними у главі 72 «Банківський рахунок».

Так, згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами; банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами; банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Приписами ст. 1068 ЦК України визначено операції за рахунком, що виконуються банком. Так, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка; банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом; банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом; клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Кредитування рахунка, відповідно до приписів ст. 1069 ЦК України, здійснюється у випадку, якщо відповідно до договору передбачено, що банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), у таких випадках банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

З огляду на наведені приписи закону, приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо наявності кредитних відносин з позивачем, недоведеність позивачем факту укладення сторонами спірних відносин кредитного договору чи договору банківського обслуговування з визначенням умови, що банк здійснює платежі з рахунка відповідача, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, відсутність у заяві відповідача прохання про надання кредиту, його суми, сплати відсотків, умов відповідальності сторін, зокрема, відповідача, суд вважає, що спірні правовідносини сторін не можуть розцінюватися як кредитні, що позивачем зазначено як підставу позовних вимог, відтак не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми як кредитної заборгованості.

Приписами ст. 74 ГПК України встановлено обов`язок доказування і подання доказів, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами. За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вимог ст. 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 237-238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд:

УХВАЛИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 16.12.19.

Суддя Ушак І.Г.